ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2026 р. 	Справа № 440/13404/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: П`янової Я.В. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 (головуючий суддя І інстанції: А.О. Чеснокова) по справі № 440/13404/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області 
про визнання дій та бездіяльності протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 916040810809 від 09 квітня 2025 року про відмову у перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до ст. 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження за липень 1986 року, в розмірі відшкодування фактичних збитків на підставі довідки ПАТ “АвтоКрАЗ” від 24.12.2015 року № 5800;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження за липень 1986 року на підставі довідки ПАТ “АвтоКрАЗ” від 24.12.2015 року № 5800, починаючи з 01 грудня 2022 року з урахуванням проведених виплат.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 916040810809 від 09 квітня 2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок та виплату пенсії по інвалідності ОСОБА_1 відповідно до статті 54 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження за липень 1986 року на підставі довідки ПАТ “АвтоКрАЗ” від 24.12.2015 року № 5800, починаючи з 01 грудня 2022 року з урахуванням проведених виплат.
У задоволенні клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено.
Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не погодившись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що довідка про заробітну плату № 5800 від 24.12.2015, яка видана позивачу ПАТ «АвтоКрАЗ» за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період з 08.06.1986 по 25.06.1986 не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, в частині розрахунку середньої заробітної плати, визначення денної/годинної тарифної ставки, крім того не містить посилань на зони відчуження, кратність, годинні тарифні ставки роботи в зоні відчуження, оплати в вихідні дні за основним місцем роботи та за дні роботи в зоні. 
Також суд не взяв до уваги, що вказана довідка не відповідає формі, затвердженої листом Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 № 01-3/244-023-2.
Зважаючи на наведене вище, апелянт вважає, що діяв у межах та у спосіб передбачений нормативно-правовими документами.
Крім того наголошує, що суд не може вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції Пенсійного фонду України (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження останнього та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Відзив на апеляційну скаргу подано не було. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст. 311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до ст. 54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», є інвалідом 2 групи.
У 1986 році позивач ОСОБА_1 приймав участь в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЄС, має посвідчення особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи першої категорії серії НОМЕР_1 від 06.08.2019, видане Полтавською облдержадміністрацією. 
Під час перевірки управлінням пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області встановлено, що довідка від 24.12.2015 року № 5800 не відповідає формі, яка запроваджена з 15.03.1996 року листом Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 року № 01-3/244-023-2. В довідці не зазначено зони відчуження, кратність годинні, тарифні ставки роботи в зоні відчуження, оплата в вихідні дні за основним місцем роботи та за дні роботи в зоні, про що складено акт № 10 від 14 січня 2016 року . Запропоновано надати нову довідку. 
16.01.2016 управлінням пенсійного фонду України в м. Кременчуці Полтавської області винесено припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері загальнообов`язкового державного пенсійного страхування щодо достовірності відомостей, поданих до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, відповідно до якого: «З питань обґрунтованості видачі довідки про заробітну плату за роботу в зоні відчуження для обчислення пенсії від 24.12.2015 року № 5800 гр. ОСОБА_1 за період з 01.06.1986 року по 25.06.1986 року на посаді слюсар механоскладальних робіт. 
На звернення пенсійного органу ПАТ «АвтоКрАЗ» надало відповідь від 29.03.2016 в якому повідомлено, що ОСОБА_1 ПАТ «АвтоКрАЗ» видана довідка № 5800 від 21.12.2015 про нараховану заробітну плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС на підставі особових рахунків. Іншу довідку видати немає можливості у зв`язку з відсутністю даних.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду у справі № 440/13292/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити з 21.03.2024 нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з урахуванням надбавок, доплат, підвищень та індексації, без обмеження загального розміру пенсії максимальним розміром, за вирахуванням фактично сплачених сум.
В подальшому на виконання рішення суду у справі № 440/13292/24 відповідачем проведено аналіз документів в пенсійній справі та винесено рішення від 09.04.2025 № 916040810809. 
В рішенні зазначено, що під час контрольно-перевірочних заходів встановлено, що довідка про заробітну плату № 5800 від 24.12.2015, яка видана ПАТ «АвтоКрАЗ» ОСОБА_1 за період роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС за період з 08.06.1986 по 25.06.1986 не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема, в частині розрахунку середньої заробітної плати визначення денної/годинної тарифної ставки.
Оскільки, згідно архівної довідки Галузевого державного архів Міністерства оборони України від 09.02.2011 № 56337 ОСОБА_1 приймав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС з 01.06.1986 по 25.06.1986, середній заробіток повинен бути розрахований за квітень - травень 1986 року згідно довідки розраховано за березень - квітень 1986 року. 
Форма довідки від 24.12.2015 року № 5800 не відповідає формі, яка запроваджена з 15.03.1996 року листом Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 року № 01-3/244-023-2. В довідці від 24.12.2015 № 5800 не зазначено зони відчуження, кратність, годинні тарифні ставки роботи в зоні відчуження, оплата в вихідні дні основним місцем роботи та за дні роботи в зоні. З 01.12.2022 року ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії урахуванням п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, станом 21.03.2024 розмір пенсії становить 18600.59 грн. Виходячи з вищевикладеного встановлено, що пенсійна виплата ОСОБА_1 з 21.03.2024 виплачується без обмеження максимальним розміром.
За наслідками оскарження позивачем рішення пенсійного органу, листом від 26.06.2025 відповідач скаргу позивача залишив без задоволення, рішення від 09.04.2025 № 916040810809 залишено без змін.
Не погодившись з рішенням відповідача позивач, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з ненадання відповідачем суду доказів неправдивості або недостовірності довідки про заробітну плату від 24.12.2015 № 5800, а також доказів визнання її недійсною в судовому порядку, а отже відсутність підстав відмови в перерахунку пенсії.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 15 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 передбачено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом Української РСР "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" або їм надається право на одержання пенсій на підставах, передбачених цим Законом.
Закон України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 796-XII від 28.11.1991(далі - Закон № 796-XII) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Пунктом 13 Прикінцевих положень Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IVвід 09.07.2003 (надалі - Закон № 1058-IV) передбачено, що у разі якщо особа має право на отримання пенсії відповідно до Законів України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" та цього Закону, призначається одна пенсія за її вибором. Порядок фінансування цих пенсій встановлюється відповідними законами.
Згідно із ст. 9 Закону № 796-XII, особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, є: учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи; громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації інших ядерних аварій та їх наслідків, у ядерних випробуваннях, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, у складанні ядерних зарядів та здійсненні на них регламентних робіт; громадяни, які постраждали від радіоактивного опромінення внаслідок будь-якої аварії, порушення правил експлуатації обладнання з радіоактивною речовиною, порушення правил зберігання і захоронення радіоактивних речовин, що сталося не з вини потерпілих.
Відповідно до ст. 10 Закону № 796-XII, учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі, проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців*, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у1986році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.
Згідно із примітки "*" тут і надалі до військовослужбовців належать: особи офіцерського складу, прапорщики, мічмани, військовослужбовці надстрокової служби, військовозобов`язані, призвані на військові збори, військовослужбовці-жінки, а також сержанти (старшини), солдати (матроси), які перебувають (перебували) на дійсній строковій службі у збройних силах, керівний і оперативний склад органів Комітету державної безпеки, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, а також інших військових формувань.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 54 Закону № 796-XII, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. В усіх випадках розмір середньомісячної заробітної плати для обчислення пенсії за роботу у зоні відчуження у 1986-1990 роках не може перевищувати 3,0 тис. карбованців.
Отже, особи, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорія 1) та є інвалідами ІІ групи по захворюванню, що пов`язане з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,відповідно до статті 54 Закону № 796-XIIмають право на пенсію по інвалідності та можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986 - 1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством.
Відповідно до п.1 Порядку обчислення пенсій особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" № 1210від 23.11.2011 (далі- Порядок № 1210), механізм обчислення пенсій по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсій у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи відповідно до статей 54, 57 і 59 Закону УкраїниПро статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи(далі - пенсії), а також визначення заробітної плати (доходу) для їх обчислення. Пенсії за бажанням осіб можуть призначатися виходячи із заробітної плати (доходу),одержаної за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків.
Заробітна плата для обчислення пенсій враховується за будь-які 12 місяців підряд такої роботи (п. 2 Порядку № 1210).
Згідно з п.п. 3 п. 3 Порядку № 1210, у разі, коли особа пропрацювала у зоні відчуження менш як 12 місяців підряд, пенсія обчислюється, виходячи із заробітної плати за повні календарні місяці підряд у зоні відчуження.
Пункт 9 вказаного Порядку містить формулу, за якою визначаються пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, для осіб з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і пенсії у зв`язку з втратою годувальника з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до ст. 15 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 № 796-XII, видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами, організаціями (військкоматами).
Згідно із п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою Пенсійного фонду України № 22-1 від 25.11.2005, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією.
Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Отже, обов`язковою умовою для обчислення пенсії з урахуванням заробітної плати за період роботи до 01.07.2000 є підтвердження нарахування такої заробітної плати первинними документами, зокрема, виписками з особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.
Постановою Ради міністрів Української РСР та Української республіканської Ради професійних спілок "Про умови оплати праці та матеріального забезпечення працівників підприємств, організацій та установ, зайнятих на роботах, пов`язаних з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та запобіганням забруднення навколишнього середовища" від 10 червня 1986 року № 207-7 установлено, що оплата праці робітників, зайнятих на роботах в третій, другій, першій зони небезпеки, проводиться відповідно в 4-, 3-, 2- кратному розмірі, понад розмір середньомісячної заробітної плати, виходячи із тарифної ставки (окладу), установленого за основним місцем роботи.
Працівникам і службовцям, відрядженим у зону ЧАЕС та призваним на військові збори, за якими зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна зарплата, відповідно до абзацу 4 підпункту 1 пункту 1 постанови №207-7, працю оплачували у ІІІ, ІІ та І зонах небезпеки у 4-, 3-, та 2-кратному розмірі, виходячи із тарифної ставки за основним місцем роботи, тобто на одну кратність менше, оскільки за основним місцем роботи за ними зберігається середня зарплата. А тому загальний показник кратності не може перевищувати 5-кратний розмір у найвищій ІІІ зоні небезпеки.
Судовим розглядом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, що підтверджується посвідченням особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (категорії 1) серія НОМЕР_2 .
Згідно з випискою з акта огляду у МСЕК до довідки Сер. 7-66 №0384473 від 05.11.2012 ОСОБА_1 з 05.09.2012 встановлено другу групу інвалідності безстроково, захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби по ЛНА на ЧАЕС (а.с. 31-32).
Випискою із акта огляду МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках (до довідки серії 10 ААА № 018227), підтверджено, що ступень втрати професійної працездатності позивача складає 70%, захворювання, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ЛНА на ЧАЕС (а.с. 32).
Згідно з довідкою виданої ПАТ АвтоКрАЗ від 24.12.2015 № 5800 ОСОБА_1 перебував на військових зборах з 01.06.1986 по 25.06.1986, а згідно довідки військової частини № НОМЕР_3 - йому за роботу в зоні відчуження с. Окопи з 08.06.1986 по 25.06.1986 по місцю роботи ПАТ " АвтоКрАЗ" на посаді слюсар механоскладальних робіт з посадовим окладом 105 крб 38 коп. по особовому рахунку за 1986 рік виплачена заробітна плата в сумі 773 крб.55 коп. за роботу в зоні відчуження. (а.с. 45).
Крім того, зі змісту архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 09.02.2011 №56337 вбачається, що за архівними документами військової частини № НОМЕР_3 встановлено, що ОСОБА_1 брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС в період з 01.06.1986 по 25.06.1986 (а.с 21).
Під час перевірки пенсійним органом встановлено, що довідка ПАТ "АвтоКрАЗ" № 5800 від 24.12.2015 не відповідає формі, затвердженій з 15.03.1996 листом Міністерства соціального захисту населення України від 27.02.1996 № 01-3/244-023-2, оскільки не в ній не зазначено зони відчуження, кратність годинні, тарифні ставки в зоні відчуження , оплата в вихідні дні за основним місцем роботи та за дні роботи в зоні.
На вимогу пенсійного органу ПАТ "АвтоКрАЗ", надав лист, в якому зазначив, що ОСОБА_1 видана довідка № 5800 від 21.12.2015 про нараховану заробітну плату за роботу в зоні відчуження ЧАЕС на підставі особових рахунків. Іншу довідку видати немає можливості в зв`язку з відсутністю даних. 
Так, у довідці ПАТ "АвтоКрАЗ" від 24.12.2015 № 5800, виданій позивачу зазначено, що він перебував на військових зборах з 01 червня 1986 по 25 червня 1986, а згідно довідки Військової частини № НОМЕР_3 йому за роботу в населених пунктах зони відчуження с. Окопи з 08 червня 1986 по 25 червня 1986 по місцю роботи ПАТ "АвтоКрАЗ" на посаді слюсар механоскладальних робіт з посадовим окладом (тарифноюс тавкою) 105 крб 38 коп по особовому рахунку за 1986 рік виплачена заробітна плата в сумі 773 крб 55 коп, зокрема:
- за дні роботи в зоні відчуження 16, 31 крб за травень 1986 та 440, 34 крб за червень 1986;
- за дні роботи в зоні - 316, 90 крб (а.с. 45).
Крім того, у примітці вказаної довідки зазначено, що первинні документи про роботу в зоні відчуження не збереглися, тому виділити дату, кількість днів та годин перебування в зоні відчуження, номер зони, кратність, доплату за понаднормовий час, премії за діючими системами преміювання за роботу в зоні, доплату за вихідні та святкові дні вказати неможливо.
Зазначені обставини також підтверджується листом АТ "АвтоКрАЗ" від 01.07.2025 № 118-58, наданому на адвокатський запит представника позивача, в листі зазначено, що вказати зони відчуження, кратність, годинні тарифні ставки роботи в зоні відчуження, оплата в вихідні дні роботи в зоні немає можливості, так як таких даних немає в особових рахунках. Інші первинні документи в архіві підприємства не збереглися (термін зберігання три роки).
Так, довідка ПАТ "АвтоКрАЗ" від 24.12.2015 № 5800 підписана директором і головним бухгалтером, скріплена печаткою вказаного підприємства. Довідка незаконною, недійсною або такою, що видана безпідставно чи з порушенням правил її видачі, не визнавалась.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем при розгляді заяви ОСОБА_1 про перерахунок пенсії не вчинено дій щодо встановлення достовірності даних зазначених у довідці, зокрема направлення запитів до державних органів.
Посилання відповідача на невідповідність довідки від 24.12.2015 правомірно не враховані судом першої інстанції, оскільки жодним нормативним актом України не встановлено чіткого переліку документів, необхідних для перерахунку пенсії по інвалідності, зокрема не визначають форму довідки про заробітну плату для здійснення такого перерахунку.
Отже, за наведеного правового регулювання та встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.
Вказані вище висновки щодо правозастосування узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.11.2025 по справі № 580/1144/24.
Стосовно дискреційних повноважень, колегія суддів зазначає наступне.
У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право глави держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуду рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.
На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону державний орган може приймати різні рішення.
Згідно статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності не безпідставної заяви за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).
Отже, ефективний засіб правового захисту в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.
За унормуванням п. 7 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 4 ч. 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
На підставі викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позову.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 по справі № 440/13404/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Я.В. П`янова   А.О. Бегунц