Справа № 740/7311/25 
Провадження № 2-о/740/38/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 квітня 2026 року       місто Ніжин  

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
Г оловуючої судді Роздайбіди О.В.,
при секретарі Дьоміній Н.А.,
за участю: 
представника заявника – адвоката Васюка Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ніжин в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ніжинська міська рада Чернігівської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю,
встановив:
До суду звернулася ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю, в якій просила встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, починаючи з 01 серпня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Заяву аргументує тим, що на початку серпня 2019 року вона почала проживати однією сім?єю з ОСОБА_2 , яка доводилась їй хрещеною мамою, за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 була людиною похилого віку, мала поганий стан здоров?я і в силу зазначених обставин потребувала стороннього догляду та піклування. Оскільки інших рідних ОСОБА_2 не мала, остання звернулась до неї в 2019 році як до своєї хрещениці з проханням почати проживати з нею однією сім?єю та здійснювати догляд і надавати необхідну підтримку. З 2019 року і до моменту смерті ОСОБА_2 вони проживали однією сім?єю, мали спільний бюджет, спільний побут, спільно купували продукти харчування, готували їжу та харчувались, спільно утримували квартиру, в якій проживали, що належала останній на праві приватної власності. Після смерті ОСОБА_2 заявниця безпосередньо займалась організацією поховань, проведенням всіх необхідних обрядів і поминальних обідів. Також вона вступила в управління майном померлої і на даний момент утримує його за власний рахунок. Оскільки ОСОБА_2 за життя ставилась до неї як до члена своєї сім?ї і сприймала як рідну та близьку людину, вона неодноразово висловлювала свою позицію з приводу того, щоб саме вона успадкувала все майно після її смерті. З матою реалізації спадкових прав, вона звернулась із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Ніжинського районного нотаріального округу Кузьменка О.В. На підставі її заяви, нотаріусом була заведена спадкова справа відносно майна спадкодавця ОСОБА_2 . Одночасно з відкриттям спадкової справи нотаріус роз?яснив заявниці про те, що через шість місяців він винесе постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (відмова у видачі свідоцтва) по причині відсутності документів, що підтверджують факт спільного проживання з спадкодавцем однією сім?єю. Таким чином, встановлення факту постійного проживання однією сім`єю спадкодавцем протягом п`яти років до моменту відкриття спадщини є необхідним для реалізації її прав на спадкування. Зауважила, що до кола спадкоємців померлої ОСОБА_2 окрім неї більше ніхто не входить.
Ухвалою суду від 25 грудня 2025 року провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження; судове засідання призначено на 10 годину 50 хвилин 12 січня 2026 року, яке в подальшому неодноразово відкладалося, востаннє на 12 годину 40 хвилин 02 квітня 2026 року.
У судовому засіданні представник заявниці – адвокат Васюк Д.Г. підтримав подану заяву, просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, починаючи з 01 серпня 2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Будучи попередженими про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, свідки повідомили суду про відомі їм обставини, які мають значення для справи.
Свідок ОСОБА_3 пояснила, що проживала по сусідству з ОСОБА_1 , знає, що остання похресниця померлої, вони разом проживали, вели спільне господарство, доглядала за нею, купувала ліки, харчі, разом робили ремонт в квартирі. ОСОБА_1 поховала ОСОБА_2 за свої кошти. У квартирі ОСОБА_1 проживає в квартирі сама, її діти та чоловік проживають окремо.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що працювала з ОСОБА_5 у ліцеї № 2, знає її давно, була її подругою. У неї родичів близьких не було, одна тільки похресниця – ОСОБА_6 , яка допомагала їй, проживала разом, оплачувала квартиру, купувала продукти, ліки. ОСОБА_7 хотіла, щоб її майно залишилося похресниці. ОСОБА_6 поховала її за свої кошти. ОСОБА_6 з ОСОБА_8 проживали з 2019 року разом. В ОСОБА_9 є своє житло, але вона ОСОБА_8 доглядала і встигала жити на дві сім`ї. Їй було важко, але житло у неї було недалеко – через дорогу. ОСОБА_8 також іноді ночувала у ОСОБА_9 , а коли її здоров`я зовсім погіршилося, то ОСОБА_10 стала жити у ОСОБА_8 . Інших осіб, які б претендували на спадщину, не було. Зараз у квартирі живе ОСОБА_6 , ОСОБА_2 померла півроку тому, у неї відірвався тромб. ОСОБА_8 одружена не була, сім`ї в неї не було. За життя висловлювала бажання залишити майно похресниці.
Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні повідомив, що знайомий з ОСОБА_2 близько 10 років. Товаришували, свята проводили разом, ходили до ОСОБА_12 та до сім`ї ОСОБА_1 . Люба купувала продукти, доглядала за нею. Після хвороби ковід у ОСОБА_2 дуже погіршився стан здоров`я і ОСОБА_1 доглядала за нею, проживала з нею, купувала продукти, ліки. Покійна ще за життя хотіла, щоб квартира належала ОСОБА_1 або її сину. У квартирі ОСОБА_1 робила ремонти, допомагала по господарству. Діти Ревтюх ходили в гості до ОСОБА_12 , і поховала померлу також ОСОБА_1 . 
Від представника заінтересованої особи – Ніжинської міської ради Чернігівської області – Бережняк О.О. надійшла заява, в якій просила розглянути справу за відсутності їх представника, не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. 
Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 15.10.2025 Ніжинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 938 (а.с. 5).
ОСОБА_1 провела поховання ОСОБА_2 , що підтверджується копією акту про фактичне проживання фізичної особи від 21.10.2025; копією договору-замовлення № 748 на організацію та проведення поховання; копією свідоцтво про поховання № 748; копіями накладних на придбання ритуальних послуг, виписаних на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 6-13).
Приватним нотаріусом Ніжинського районного нотаріального округу Чернігівської області Кузьменком О.В. заведена спадкова справа № 58/2025 до майна ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 83164631 від 06.11.2025 (а.с. 14).
Листом № 150/01-16 від 06.11.2025 нотаріусом заявниці роз`яснено, що їй необхідно звернутися до суду щодо встановлення факту проживання з спадкодавцем однією сім`єю не менше 5 років згідно ст. 1264 ЦПК України. (а.с. 15). 
Суд, заслухавши учасників судового засідання, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, приходить до наступного висновку. 
Відповідно до п. 1 ст. 6 та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950) кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.
Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Умови та порядок спадкування регулює низка цивільно-правових норм, що в своїй сукупності складають окремий цивільно-правовий інститут – спадкове право.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої – п`ятої черг).
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Частиною 1 ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо ( п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 644/6274/16-ц вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
У пункті 6 рішення від 03.06.1999 № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), суд враховує правила ч. 2 ст. 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, норм Сімейного кодексу України та правових позицій Верховного Суду, суд зазначає, що саме ОСОБА_1 , як заявниця та особа, яка стверджує про факт її спільного проживання із ОСОБА_2 , повинна довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
У заяві відсутнє зазначення про неможливість надання будь-якого доказу під час подання заяви.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вирішуючи спір, суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.
Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем є доведеність факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років до дня смерті спадкодавця – ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Проте заявницею, незважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надано доказів проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , крім акту, складеного свідками, по справі.
Так, у заяві про встановлення факту ОСОБА_1 зазначала, що проживала з ОСОБА_2 однією сім`єю, здійснювала догляд та надавала необхідну підтримку. Разом з тим, представник заявниці – адвокат Васюк Д.Г. у судовому засіданні не пояснив, в чому саме полягали взаємні права та обов`язки між заявницею та ОСОБА_2 .
До того ж, суду заявниця не надала жодних належних та достовірних доказів на підтвердження обставин того, що вони разом з ОСОБА_2 , як особи, які складали сім`ю, були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, разом здійснювали покупки, сплачували загальні витрати, та між ним були взаємні права та обов`язки у період з серпня 2019 року до дня смерті ОСОБА_2 – ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У справі містяться копії квитанцій на оплату комунальних послуг, які надавалися за адресою місця проживання померлої, платником в яких зазначено ОСОБА_1 , однак всі оплати здійснені вже після смерті ОСОБА_2 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заявницею не надано до суду жодних доказів, щодо стану здоров`я ОСОБА_2 , відсутні докази хвороби спадкодавця та відомості про необхідність стороннього догляду за нею.
Твердження заявниці про періодичне придбання продуктів харчування, ліків, а згодом і поховання ОСОБА_2 не є підтвердженням факту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, їх пов`язаності спільним побутом та взаємними правами і обов`язками, що в розрізі зі статті 1264 ЦК України, дає право на спадщину.
Доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних сім`ї.
Також, належними доказами спільного проживання є документи, довідки про реєстрацію, фотографії, листи тощо, а саме те, що підтверджує факт ведення спільного господарства. Факт начебто проживання ОСОБА_1 у квартирі ОСОБА_2 сам по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків сім`ї заявниці та померлою, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні проживанню осіб однією сім`єю.
Відсутність достатніх письмових доказів в матеріалах справи об`єктивно ставить під сумнів показання допитаних в судовому засіданні свідків. Вказані дані не свідчать про постійне проживання заявниці однією сім`єю з померлою ОСОБА_2 протягом часу, що складає не менш п`яти років, оскільки заявниця перебуває у офіційному шлюбі та має двох неповнолітніх дітей шкільного віку.
Доводи учасників справи про неодноразові висловлювання померлої щодо наміру залишити своє майно заявниці судом не беруться до уваги, оскільки померла ОСОБА_2 мала змогу за життя розпорядитися своїм майном, зокрема шляхом складення заповіту на ім`я ОСОБА_1 чи її сина.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 3 СК України, ст. ст. 1216, 1217, 1264, 1268 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 259, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
У задоволенні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Ніжинська міська рада Чернігівської області, про встановлення факту проживання однією сім`єю – відмовити.
Заявник: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП – НОМЕР_2 .
Заінтересована особа: Ніжинська міська рада Чернігівської області, адреса: площа імені Івана Франка, м. Ніжин, Чернігівська область, 16600, код ЄДРПОУ 34644701.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.В. Роздайбіда