П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2026 року м. Київ

Справа № 369/17203/24
Провадження: № 22-ц/824/1319/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,
суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Лаєвської Марине Леніківни в інтересах ОСОБА_1 
на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Фінагеєвої І. О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони у справі перебували в шлюбі, що був зареєстрований 14.02.2012 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 7. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Шлюб між сторонами розірваний рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2013 року. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю за її зареєстрованим місцем проживання. Вказаним рішення прізвище позивачки «ОСОБА_3 » змінено на дошлюбне прізвище «ОСОБА_4 ». Після фактичного припинення шлюбних стосунків між сторонами, дитина проживала з відповідачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Тоді як, позивач проживав окремо від сина спочатку в м. Харкові, а в подальшому в м. Києві.
Зазначає, що як батько дитини утримував сина матеріально, підтримував постійний контакт з дитиною, вони стабільно зустрічалися разом та проводили спільно час. Щороку половину всіх своїх канікул син проживав спільно із батьком.
На початку літа 2021 року позивач помітив пригнічений настрій у сина, що він боїться матері, зокрема, покарань з її боку. Дитина скаржилася на те, що мати його зневажає, постійно сварить, застосовує фізичну силу. 12.06.2021 року він, позивач, забрав сина до себе, з цього часу вони з дитиною проживають у належному позивачу будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Для встановлення психічного стану дитини за його ініціативою лікарем психологом з неповнолітнім ОСОБА_1  проведено роботу, за наслідками якої надано висновок. За результатами тесту ADOR (виявлення відношення дітей до батьків) відчуває з боку матері високий рівень директивності, ворожості, непослідовності, критики, низький рівень позитивного інтересу та близькості. Відчуває з боку батька високий рівень позитивного інтересу та близькості, низький рівень директивності, непослідовності, критики. За результатами обстеження дитині поставлено діагноз тривожно-дипресивна реакція на хронічний стрес.
Після постійного проживання з батьком, психологічний стан дитини покращився, відповідно до висновку лікаря психолога від 13.01.2022 року, у неповнолітнього ОСОБА_1  відмічається недовіра до матері, страх, очікування фізичного і емоційного покарання, бажання уникання зустрічі, небажання жити разом з мамою. Вплив поведінки матері на психологічний стан сина є травмуючим, має негативні наслідки на розвиток емоційної сфери та розвиток особистості дитини.
Станом на час подачі позовної заяви малолітній ОСОБА_1 два роки постійно проживає разом з батьком, знаходиться на його утриманні. Позивач має постійний дохід, позитивно характеризується за місцем проживання та місцем роботи, належним чином виконує всі обов`язки щодо духовного та фізичного розвитку сина, готує дитину до самостійного життя, облаштував належні житлово-побутові умови, організовує цікаве та розвиваюче дозвілля. Наслідками ставлення батька до сина, його виховання стало те, що малолітній ОСОБА_1  перебуває у стабільному емоційному стані, має високі досягнення у навчанні, приймає участь у шкільних олімпіадах, веде активний спосіб життя тощо.
Протягом останніх двох років відповідачка не існувала в житті дитини, не підтримувала зв`язок з сином, не намагалася відвідати його. Позивачу не відомо місце знаходження відповідачки, чи наявні в неї доходи, фактичне місце проживання та інше. Таким чином, у позивача наявні всі докази самостійного виховання та утримання дитини без участі матері. Без встановлення факту самостійного виховання дитини позивач не має можливості змінювати місце проживання дитини, самостійно без згоди матері вирішувати питання щодо виїзду дитини за кордон тощо. Крім того, у разі мобілізації позивача дитина взагалі залишиться без батьківського піклування, оскільки місце перебування матері не відоме.
За таких підстав, ОСОБА_1 просив суд:
1. встановити факт самостійного, без матері, виховання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьком - ОСОБА_1 ;
2. позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
3. стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини від доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини, стягнення аліментів, роз`єднано в окремі самостійні провадження. Постановлено виділити в самостійне провадження позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів і позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини, та позовну заяву в частині стягнення аліментів передано для реєстрації до канцелярії суду в загальному порядку.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Лаєвська М. Л. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ? частини від доходу (заробітку) до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що висновки суду першої інстанції не ґрунтуються на чинному законодавстві та грубо порушують інтереси дитини, яка постійно проживає з батьком і не отримує аліменти від матері. У провадженні Харківського районного суду Харківської області з 2021 року перебуває цивільна справа № 635/7721/21 за позовом ОСОБА_1 про припинення аліментів на користь відповідачки. До позовної заяви додані документи, що беззаперечно підтверджують місце проживання малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того, у відповіді на відзив ОСОБА_2 заперечувала проти стягнення аліментів виключно з підстави, що вона добровільно з серпня 2023 року перераховує позивачу кошти на утримання сина.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 04 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечувала проти апеляційної скарги та зазначила, що фактичного спору щодо аліментів між сторонами немає і не може бути, оскільки відповідачка добровільно перераховує грошові кошти на утримання спільної дитини. У зв`язку з відсутністю спору, на її думку, провадження у справі підлягає закриттю.
За правилом ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України та ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 14.02.2012 року Пісочинською селищною радою Харківського району Харківської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 7.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 23 грудня 2013 року у справі № 635/10742/19-ц шлюб між сторонами розірвано.
Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 36, т. 1).
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2013 року у справі № 635/10743/13-ц позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Суд вирішив стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.
Крім того, судом встановлено, що на розгляді Харківського районного суду Харківської області перебувають наступні справи: № 635/6574/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку з невиплатою аліментів, визначення місця проживання дитини та відібрання дитини; № 369/9232/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини; № 635/5490/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів.
З Єдиного державного реєстру судових рішень убачається, що на момент розгляду вказаної справи по суті рішення у вищевказаних справах винесені не були.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що право на аліменти належить тому з батьків, з ким фактично проживає дитина. У цій справі місце проживання дитини між батьками залишається спірним і досі не визначене. Крім того, між сторонами триває низка інших пов`язаних спорів (щодо позбавлення батьківства, встановлення факту самостійного виховання, припинення чи стягнення аліментів, пені та відібрання дитини). На момент ухвалення рішення від 17 грудня 2013 року у справі № 635/10743/13-ц відсутні докази того, що син не проживав із матір`ю, а тому це рішення є чинним.
Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ст. 51 Конституції Українибатьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
У ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Згідно з положеннями ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Відповідно до ст. 197 СК України, з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів суд може відстрочити або розстрочити сплату заборгованості за аліментами. За позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.
Звертаючись до суду із вказаним позовом,  ОСОБА_1 посилався на те, що із 12.06.2021 року дитина, на утримання якої з нього стягнуто аліменти, проживає з ним і ці обставини впливають на припинення сплати періодичних платежів (аліментів) та, відповідно, надають йому право вимагати звільнення від них.
Судом встановлено, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2013 року у справі № 635/10743/13-ц, яке набрало законної сили, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.11.2013 року і до досягнення дитиною повноліття.
Із серпня 2021 року у провадженні Харківського районного суду Харківської області перебувала справа № 635/6574/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку із невиплатою аліментів, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 15 травня 2025 року у справі № 635/6574/21 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку із невиплатою аліментів, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та зустрічним позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини - вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені у зв`язку із невиплатою аліментів виділено в самостійне провадження. Провадження у справі № 635/6574/21 за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, відібрання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини зупинено до закінчення розгляду справи (№ 369/9232/23) за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини.
У травні 2025 року  ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 15 травня 2025 року у справі № 635/6574/21.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 09 червня 2025 року витребувано з Харківського районного суду Харківської області справу № 635/6574/21.
Із червня 2023 року у провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебувала справа № 369/9232/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2024 року у справі № 369/9232/23 позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини, стягнення аліментів роз`єднано в окремі самостійні провадження та виділено в самостійне провадження позовні вимоги про позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 вересня 2024 року справу № 369/9232/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини, передано на розгляд за підсудністю до Харківського районного суду Харківської області.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 03 квітня 2025 року справу № 369/9232/23 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини прийнято до свого провадження.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 16 червня 2025 року у справі № 369/9232/23 зустрічний позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини прийняти до спільного розгляду з первісним позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини. Справу призначено до розгляду.
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2025 року у справі № 635/5490/24 позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від стягнення на користь  ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були призначенні згідно рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2013 року, починаючи з 23.07.2021 року шляхом припинення такого стягнення.
Суд встановив, що неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з батьком, позивачем у справі, та повністю знаходиться на його утриманні, тобто, змінились обставини, що впливають на стягнення аліментів на користь відповідача. Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважав за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , які стягуються на підставі рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2013 року.
У жовтні 2025 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 вересня 2025 року у справі № 635/5490/24.
Суд першої інстанції правильно виходив із того, що рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2013 року у справі № 635/10743/13-ц, яке набрало законної сили, визначено обов`язок ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини.
З наведених обставин справи вбачається, що місце проживання дитини між батьками є предметом судових спорів, які тривають у межах інших справ. Остаточні рішення, що встановлювали б факт проживання дитини з батьком та набрали законної сили, були відсутні. Наявність відкритих проваджень щодо визначення місця проживання дитини, її відібрання, позбавлення батьківських прав та встановлення факту самостійного виховання виключає можливість визнання зміни відповідних обставин у цій справі.
За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За таких обставин, доводи скаржника про фактичне проживання дитини з батьком не підтверджені належними та допустимими доказами у межах розгляду даної справи та не можуть слугувати підставою для припинення дії рішення суду від 17 грудня 2013 року.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для припинення обов`язку зі сплати аліментів, оскільки зміна обставин, передбачена ч. 4 ст. 273 ЦПК України, стороною позивача не доведена.
Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга адвоката Лаєвської М. Л. в інтересах ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. 

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Лаєвської Марине Леніківни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура