Справа № 580/12229/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 квітня 2026 року селище Чорнобай

Чорнобаївський районний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді - Левченка В. В.,
за участі секретаря судового засідання - Нікітенко В. Г.,
представника позивача - Осадчого О. В.,
представник відповідача - Вороніна Є. І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Чорнобаївського районного суду Черкаської області адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

в с т а н о в и в:
До Чорнобаївського районного суду Черкаської області з Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за підсудністю надійшла адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області (далі - відповідач) про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. 
В обґрунтування позову зазначалося, що ГУ ДМС України у Дніпропетровській області 23.10.2025 року складено щодо ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого 23.10.2025 о 11:53 год за адресою: 
АДРЕСА_1 виявлено громадянина рф ОСОБА_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме мешкає на території України за паспортним документом (паспорт гр. рф для виїзду за кордон НОМЕР_1 ) термін дії якого закінчився 19.11.2024, що є порушенням вимог ч.ч. 1, 3 ст. 3, ч. 22
ст. 4 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", за що передбачена відповідальність ч. 2 ст. 203 КУпАП. Того ж дня ОСОБА_1 постановою від 23.10.2025 року притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 3400 грн. Вважає, що вказана постанова є незаконною та підлягає до скасування. 
Зазначив, що починаючи з 1992 року позивач разом з своєю матір`ю ОСОБА_2 постійно проживали та території України. Позивач закінчив загальноосвітню шкоду в
м. Черкаси, починаючи з 2003 року офіційно працював на території України, крім того офіційно зареєстрований на території України за адресою: АДРЕСА_2 . 19.11.2014 року ОСОБА_1 видано посвідку на постійне проживання на території України. Вказав на те, що останній закордонний паспорт ОСОБА_1 № НОМЕР_2 (дійсний з 19.11.2019 по 19.11.2024) неможливо було замінити по закінченню терміну його дії у зв`язку з повномаштабним вторгненням рф на територію України 24.02.2022, розірвання будь яких дипломатичних відносин з останньою та відповідно відсутністю діючого посольства на території України. Враховуючи вищезазначене, позивач просив постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити. 
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2025 року відмовлено у відкритті провадження.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 24 листопада 2025 року у задоволенні заяви про заберпечення позову відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2026 року ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 04.11.2025 року скасовано. Справу направлено на розгляд до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області за встановленою законом підсудністю.
Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 06 березня 2026 року вказану справу передано за підсудністю до Чорнобаївського районного суду Черкаської області. 
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 30 березня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив, в якому представник відповідача заперечує проти вимог позовної заяви, вважає, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не грунтуються на вимогах чинного законодавства, та не підлягають задоволенню. Звертає увагу суду, що згідно до вимог ч. 3 ст. 3 Закону №3773- VI, іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави. Наголошує на тому, що вимогами абзацу 1 ч. 22 ст. 4 Закону № 3773-V1 передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством казегорій мігрантів. Проте, позивач своєчасно не отримав новий паспортний документ, тим самим порушив вимоги міграційного законодавства України.
Письмового повідомлення про закінчення строку дії паспортного документа іноземця та про відсутність у громадянина російської федерації ОСОБА_1 діючого паспортного документа іноземця, від позивача до відповідача, у строк визначений вимогами абзацу першого частини 22 статті 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» не надходило.
Отже, в ході розгляду справи про адміністративне правопорушення, відповідальність за яке закріплена в ч. 2 ст. 203 КУпАП, під час прийняття за наслідками її розгляду постанови від 23.10.2025 серії ПН МДН номер 007616 про накладання адміністративного стягнення на громадянина російської федерації ОСОБА_1 , Відділ № 16 у місті Нікополі ГУ ДМС у Дніпропетровській області діяв згідно до КАС України та положень Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення ДМС України № 825. Відповідно до цього, постанова Відділу № 16 у місті Нікополі ГУ ДМС у Дніпропетровській області серії ПН МДН 007616 від 23.10.2025 є законним та обґрунтованим рішенням компетентного суб`єкта владних повноважень. В зв`язку з цим просив відмовити громадянину російської федерації
 ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Від представника позивача Осадчого О. В. до суду подано відповідь на відзив, в якому посилаючись на практику апеляційних судів просив не враховувати обставини викладені у відзиві та позов ОСОБА_1 задовольнити.
В судовому засіданні представник позивача Осадчий О. В. просив позовну заяву задовольнити. Щодо неналежного відповідача зазначив, що позови подаються безпосередньо до головного управління, а не його структурного підрозділу чи відділу. Код ЄДРПОУ вказний однаковий, що у Головного управління ДМС у Дніпропетровській області, що у відділу у
м. Нікополь. Вказані обставини спростовуються позицією апеляційних судів, які викладені у відповіді на відзив.
В судовому засіданні представник відповідача Воронін Є. І. просив в позові позивача відмовити, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що постанова про адміністративне правопорушення приймалася Відділом №16 у м. Нікополі ГУДМС у Дніпропетровській області, який відповідно до КАС України може виступати в якості відповідача у справі, таким чином, позовну заяву заявнено до неналежного відповідача.
Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини справи та визначені відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у російській федерації, є громадянином цієї держави, що підтверджується свідоцтвом про народження від 22.02.1989 року серії НОМЕР_3 (а.с. 8). 
З витягу з реєстру територіальної громади вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 10).
Позивач закінчив загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №2 м. Черкаси, що підтверджується свідоцтвом від 20.06.2003 року серії НОМЕР_4 (а.с. 8 на звороті).
Відповідно до диплома від 19.06.2007 року серії НОМЕР_5 ОСОБА_1 закінчив Черкаське музичне училище ім. С.С. Гулака-Артемовського (а.с. 8 на звороті).
Починаючи з 2003 року ОСОБА_1 офіційно працював на території України, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_6 (а.с. 12-13). 
Як вбачається з матеріалів справи у ОСОБА_1 дійсно закінчився термін дії паспорту 19.11.2024 року, проте, будучи громадянином російської федерації, він проживав на території України на підставі виданої йому посвідки на постійне проживання № НОМЕР_7 , орган видачі 7101, дата видачі 19.11.2014 року, термін дії не вказано (а.с. 10 на звороті).
Уповноваженою посадовою особою (головним спецілістом) Відділу №16 у
м. Нікополь Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області Вороніним Є. І. винесено постанову ПН МДН 007616 від 23.10.2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за
ч. 2 ст. 203 КУпАП у виді штрафу в розмірі 3400,00 грн. У вказаній постанові зазначено, що 23.10.2025 року виявлено громадянина російської федерації ОСОБА_1 , який порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме мешкає на території України за паспортним документом термін дії якого закінчився 19.11.2024 року, що є порушенням вимог ч.1 ст. 3, ч. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VІ (далі - Закон № 3773-VІ) визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.
Згідно змісту ч. 3 ст. 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Частина перша ст. 9 Закону № 3773-VІ, передбачає, що іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного ним Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.
Згідно з абзацом 1 ч. 22 ст. 4 Закону № 3773-VІ, іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ. Іноземець або особа без громадянства у разі втрати або обміну паспортного документа, а так само втрати чи викрадення посвідки на постійне проживання або посвідки на тимчасове проживання повинні протягом трьох робочих днів письмово повідомити про це центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.
Пункт 16 ч. 1 ст. 1 Закону № 3773-VІ, визначає, що паспортний документ іноземця - документ, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.
Частина друга статті 203 КУпАП, встановлює, що перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території Украйні без документів на право проживання (перебування) в Україні, за недійсними документами чи документами, термін дії яких закінчився. - тягнуть за собою накладення штрафу від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до приписів ч. 14 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які прибули в Україну з метою возз`єднання сім`ї з особами, які є громадянами України, або під час перебування на законних підставах на території України у випадках, зазначених у частинах третій - тринадцятій цієї статті, уклали шлюб з громадянами України та отримали посвідку на проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період до отримання посвідки на постійне проживання чи набуття громадянства України.
У розумінні ч. 17 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», посвідка на постійне проживання - документ, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.
Відповідно до положень ч. 22 ст. 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства, які перебувають на території України на законних підставах, зобов`язані мати дійсний паспортний документ.
У розумінні ч. 17 ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», паспортний документ іноземця це документ, що виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.
Тож, з наведеного слідує, що паспортний документ іноземця визначає наявність між цією особою та державою соціально-політичного зв`язку, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною, в той час як посвідка на проживання (тимчасова або постійна) посвідчує та підтверджує саме право іноземця на проживання в Україні.
За змістом приписів ст.ст. 245, 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи, зокрема, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність; повинен своєчасно, всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, вирішити її в точній відповідності до закону тощо.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Як визначено ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За правилами ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Статтею 9 КУпАП, визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Оскільки відповідачем не доведено незаконність перебування позивача на території України, суд дійшов висновку про відсутність у його діях складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, оскільки позивач перебуває на території України на підставі посвідки на право постійного проживання в Україні.
Таким чином, вказане свідчить про те, що порушення громадянами російської федерації Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» обумовлено веденням в Україні воєнного стану та збройним нападом на Україну російської федерації, закриттям посольства рф в Україні, що об`єктивно не дає можливості виїхати до російської федерації та продовжити строк дії паспорта.
Водночас, як вбачається зі змісту спірної постанови, під час вирішення питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не встановлювався факт наявності умислу в його діях, які були пов`язані з порушенням правил перебування на території України, а відповідно, як наслідок і наявність складу адміністративного правопорушення за
ч. 2 ст. 203 КУпАП.
Проживання позивача, який документований посвідкою на постійне проживання в Україні з просроченим паспортом громадянина рф для виїзду за кордон, не створює склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, оскільки посвідка на постійне проживання підтверджує право позивача на проживання в Україні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Таким чином, закон покладає на відповідача обов`язок довести законність та обґрунтованість прийнятого ним рішення, направленого на переслідування особи позивача в порядку КУпАП.
З врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_1 не доведений склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП, оскільки позивач має посвідку на постійне проживання в Україні, навчався та працює в Україні, а також у зв`язку з веденням в Україні воєнного стану, останній об`єктивно не має можливості виїхати до російської федерації та продовжити строк дії паспорта. 
Щодо доводів представника відповідача з приводу неналежного відповідача, суд зазначає наступне.
Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Отже, визначальною ознакою публічно-правового спору, розгляд якого здійснюється у порядку адміністративного судочинства, є наявність серед сторін такого спору відповідача - суб`єкта владних повноважень, котрий у межах спірних правовідносин діє на виконання владних управлінських функцій чи делегованих повноважень. 
Згідно ст. 222-2 КУпАП центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, розглядає справи про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням законодавства про паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, невиконанням рішення про заборону в`їзду в Україну (статті 200, 201, 203 (крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України або контрольному пункті в`їзду-виїзду), стаття 203-1 (крім порушень, виявлених у пункті пропуску (пункті контролю) через державний кордон України, контрольному пункті в`їзду-виїзду або контрольованому прикордонному районі), стаття 205).
Від імені центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівник, заступники керівника центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, інші уповноважені керівником посадові особи цього органу.
Отже, працівники органів і підрозділів Головного управління Державної міграційної служби при розгляді справи про адміністративне правопорушення діють від імені органів Головного управління Державної міграційної служби. 
Враховуючи той факт, що Відділ № 16 у місті Нікополі ГУ ДМС у Дніпропетровській області є структурним підрозділом ГУ ДМС у Дніпропетровській області, а оскільки саме
ГУ ДМС в Діпропетровській області є органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції) та є юридичною особою, яка у відповідності до чинного законодавства несе відповідальність за дії своїх працівників при виконанні ними своїх службових обов`язків, а тому є належним відповідачем у даній справі.
Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що при винесенні оскаржуваної постанови вина ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення належним чином не доведена, а тому постанову про накладення адміністративного стягнень у справі про адміністративне правопорушення серії ПН МДН № 007616 від 23.10.2025 року слід скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
У зв`язку із задоволенням адміністративного позову з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 2, 8, 9, 72-77, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,

в и р і ш и в :
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - задовольнити.
Постанову про накладення адміністративного стягнення за справою про адміністративне правопорушення від 23 жовтня 2025 року серії ПН МДН № 007616, винесену головним спеціалістом Відділу №16 у місті Нікополі Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області Вороніним Євгеном Івановичем стосовно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді
штрафу - скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 484,48 гривень. 
Повні найменування сторін:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_8 .
Головне управління Державної міграційної служби України у Дніпропетровській області, місцезнаходження за адресою: вул. В.Липинського, 7, м. Дніпро, Дніпропетровська область, ЄДРПОУ 37806243.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Шостого апеляційного адміністративного суду.

Суддя           В. В. Левченко