ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2026 м. Дніпро Справа № 908/528/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., Верхогляд Т.А., Іванова О.Г.,
секретар судового засідання Абадай М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі (суддя Науменко А.О.), повний текст рішення складено 04.06.2025 
за позовом Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м. Київ
до відповідача Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», м. Запоріжжя
про стягнення 65 571 933,98 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

До Господарського суду Запорізької області 04.03.2025 через підсистему «Електронний суд» звернулось Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго» (далі - ПрАТ «НЕК «Укренерго») з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» (тип та назву якого змінено на Акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго») (далі – АТ «Запоріжжяобленерго») про стягнення 65 571 933,98 грн, з яких: заборгованість за договором про надання послуг з передачі електричної енергії у сумі 65 117 658,03 грн, 3% річних у сумі 240 880,80 грн та інфляційні втрати у сумі 213 395,15 грн.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем договору від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП про надання послуг з передачі електричної енергії, внаслідок чого позивачем заявлено вимоги до відповідача про стягнення заборгованості у сумі 65 117 658,03 грн за послуги, надані протягом розрахункових періодів вересень 2024 - січень 2025 років. Позивач також нарахував відповідачу 3% річних у розмірі 240 880,80 грн та інфляційні втрати у сумі 213 395,15 грн. 
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 позов задоволено частково.
Закрито провадження у справі щодо стягнення 8 057,94 грн заборгованості. 
Стягнуто з АТ «Запоріжжяобленерго» на користь ПрАТ «НЕК «Укренерго» заборгованість за договором про надання послуг з передачі електричної енергії у сумі 65 104 968,54 грн, 3% річних у сумі 231 160,43 грн, інфляційні втрати у сумі 213 395,15 грн та 786 594,29 грн судового збору.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ «Запоріжжяобленерго» просить його частково скасувати та відмовити ПрАТ «НЕК «Укренерго» у стягненні з АТ «Запоріжжяобленерго» 3% річних у сумі 231 160,43 грн, інфляційних втрат у сумі 213 395,15 грн, зменшивши заявлені до стягнення позивачем суми 3% річних та інфляційних втрат на 90%.
В апеляційній скарзі АТ «Запоріжжяобленерго» зазначає, що рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/528/25 ухвалене з порушенням норм матеріального права та без повного з`ясування всіх обставин справи. 
Скаржник вказує, що між сторонами 01.01.2024 було укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії, однак під час розгляду справи позивач не надав суду акти коригування від 03.03.2025 та 02.05.2025, якими було зменшено суму заборгованості, що, на думку відповідача, свідчить про намагання стягнути неіснуючу частину боргу. 
Крім того, апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув з нього 3 % річних та інфляційні втрати, не врахувавши надзвичайно складний фінансовий стан підприємства та обставини воєнного стану, адже підприємство здійснює діяльність у Запорізькій області, значна частина території якої перебуває в зоні бойових дій або тимчасовій окупації, у зв`язку з чим товариство втратило контроль над рядом структурних підрозділів та об`єктів електроенергетичної інфраструктури, зазнає постійних руйнувань мереж та змушене спрямовувати значні кошти на аварійно-відновлювальні роботи і захист об`єктів критичної інфраструктури. 
Скаржник також посилається на наявність ознак критичної неплатоспроможності, підтверджених експертним висновком, значне зниження обсягів розподілу електроенергії, збитковість діяльності, суттєву дебіторську заборгованість споживачів та невідповідність встановлених тарифів фактичним витратам підприємства. 
На думку апелянта, стягнення додаткових фінансових санкцій у вигляді 3 % річних та інфляційних втрат є надмірним тягарем і може негативно вплинути на здатність підприємства виконувати функції оператора системи розподілу та забезпечувати стабільне електропостачання регіону. 
Посилаючись на практику Великої Палати Верховного Суду в постановах від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 18.05.2022 № 280/988/19 та від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22, а також принципи справедливості, добросовісності і пропорційності, відповідач вважає, що суд мав право зменшити розмір таких санкцій, однак цього не зробив, що призвело до порушення балансу інтересів сторін.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу ПрАТ «НЕК «Укренерго» зазначає, що не погоджується з доводами АТ «Запоріжжяобленерго» та вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/528/25 законним і обґрунтованим. 
Позивач вказує, що нарахування 3 % річних та інфляційних втрат здійснено правомірно відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка передбачає обов`язок боржника, що прострочив виконання грошового зобов`язання, сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та три проценти річних за весь час прострочення. Такі нарахування входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника, спрямованою на відшкодування матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів та компенсацію за користування ними. 
Позивач також зазначає, що ПрАТ «НЕК «Укренерго» є підприємством державного сектору економіки та об`єктом стратегічного значення для економіки і безпеки держави, яке забезпечує функціонування об`єктів критичної інфраструктури та зазнало значних пошкоджень унаслідок ракетних атак на енергетичну інфраструктуру України, що потребує значних фінансових ресурсів для відновлення. Водночас відповідач тривалий час порушував свої грошові зобов`язання за договором про надання послуг з передачі електричної енергії, не надавши належних доказів існування поважних причин такого порушення, а тому підстави для зменшення 3 % річних та інфляційних втрат відсутні. 
Позивач також посилається на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, відповідно до яких три проценти річних є законодавчо встановленим мінімальним розміром процентів, що не підлягає зменшенню судом, а інфляційні втрати є мінімальною гарантією захисту майнових інтересів кредитора та також не можуть бути зменшені.
Крім того, позивач зазначає, що посилання відповідача на воєнний стан та форс-мажорні обставини є безпідставними, оскільки договір між сторонами був укладений уже під час дії воєнного стану, а відповідач не надав належних доказів того, що саме ці обставини унеможливили виконання грошового зобов`язання.
Також позивач наголошує, що на виконання вимог НКРЕКП на період воєнного стану ним не нараховувалися та не заявлялися до стягнення штрафні санкції у вигляді пені та штрафу, а заявлені до стягнення 3 % річних та інфляційні втрати становлять лише незначну частку від суми основного боргу. 
У зв`язку з цим позивач просить апеляційний суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги АТ «Запоріжжяобленерго» у повному обсязі.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Суд першої інстанції встановив, що ПрАТ «НЕК «Укренерго» є оператором системи передачі електричної енергії, який відповідно до п. 55 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» виконує функції юридичної особи, відповідальної за експлуатацію, диспетчеризацію, технічне обслуговування та розвиток системи передачі електричної енергії і міждержавних ліній електропередачі, а також за забезпечення довгострокової спроможності системи передачі щодо задоволення попиту на передачу електричної енергії. 
Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії здійснюють свою діяльність на договірних засадах, зокрема шляхом укладення договорів про надання послуг з передачі електричної енергії.
Судом встановлено, що 01.01.2024 між ПрАТ «НЕК «Укренерго» (Оператор системи передачі) та ПАТ «Запоріжжяобленерго» (Користувач) на підставі заяви-приєднання та повідомлення про приєднання до договору укладено договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0503-02041-ПП, дата акцептування – 01.01.2024. 
Згідно з пунктами 1.1., 1.2. цього договору він є публічним договором приєднання, який визначає порядок та умови надання послуг з передачі електричної енергії користувачам системи передачі та укладається відповідно до статей 633, 634, 641, 642 ЦК України шляхом приєднання користувача до умов договору на підставі заяви-приєднання, що є його додатком. Умови публічного договору затверджені наказами ПрАТ «НЕК «Укренерго» від 03.10.2023 № 549 та від 07.06.2024 № 342 і оприлюднені на офіційному вебсайті товариства.
Відповідно до п. 2.1. договору ПрАТ «НЕК «Укренерго» зобов`язалося безперервно надавати ПАТ «Запоріжжяобленерго» послуги з передачі електричної енергії, а відповідач, як користувач системи передачі, зобов`язався своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату таких послуг відповідно до умов договору.
Пунктом 14.1. договору передбачено, що він набирає чинності з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної у повідомленні оператора системи передачі, і діє до 31 грудня року, у якому акцептована заява-приєднання, а також вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення строку його дії жодна зі сторін не заявить про припинення або перегляд умов договору шляхом направлення відповідного повідомлення.
Судом встановлено, що позивач у період з вересня 2024 року по січень 2025 року надавав відповідачу послуги з передачі електричної енергії відповідно до умов договору, що підтверджується відповідними актами наданих послуг. Водночас відповідач порушував передбачені договором строки оплати отриманих послуг. 
З урахуванням сальдування сум за актами наданих послуг та актами коригування, станом на 26.02.2025 за відповідачем обліковувалась заборгованість у розмірі 65 117 658,03 грн за фактично отримані послуги з передачі електричної енергії. Зазначена заборгованість сформувалася за такими розрахунковими періодами: за вересень 2024 року – 36 236,01 грн, за жовтень 2024 року – 19 555,60 грн, за листопад 2024 року – 17 914 945,01 грн, за грудень 2024 року – 20 428 562,39 грн, за січень 2025 року – 26 718 359,02 грн.
У зв`язку з систематичним порушенням відповідачем строків оплати отриманих послуг позивач звернувся до Господарського суду Запорізької області з позовом про стягнення зазначеної суми основної заборгованості, а також нарахованих відповідно до вимог законодавства 3 % річних та інфляційних втрат.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, правильно виходив з того, що відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів. 
Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
Також суд послався на положення Закону України «Про ринок електричної енергії», відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 4 якого діяльність учасників ринку електричної енергії здійснюється на договірних засадах, зокрема на підставі договорів про надання послуг з передачі електричної енергії. 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 33 цього Закону оператор системи передачі має право своєчасно та в повному обсязі отримувати плату за надані послуги з передачі, а згідно з ч. 3 ст. 58 споживач зобов`язаний оплачувати отримані послуги відповідно до укладених договорів.
Оцінюючи умови укладеного між сторонами договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2024 № 0503-02041-ПП, суд встановив, що відповідно до п. 7.1. договору оператор системи передачі має право отримувати своєчасну оплату за надані послуги, а користувач системи передачі зобов`язаний здійснювати оплату у повному обсязі на умовах договору, а також підписувати акти приймання-передачі послуг та акти коригування і повертати їх оператору системи передачі. 
Згідно з п. 6.1. – 6.4. договору розрахунковим періодом є календарний місяць, а оплата здійснюється поетапно протягом розрахункового періоду та остаточно – до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим, на підставі рахунків та актів приймання-передачі послуг. У разі виникнення розбіжностей користувач має право оскаржити відповідні показники акта протягом п`яти робочих днів з моменту його отримання, однак така процедура не звільняє його від обов`язку здійснити оплату у встановлений договором строк.
Дослідивши подані сторонами докази, суд встановив, що позивач у період з листопада 2024 року по січень 2025 року надавав відповідачу послуги з передачі електричної енергії, що підтверджується актами приймання-передачі послуг: від 30.11.2024 на суму 17 782 929,58 грн з ПДВ, від 31.12.2024 на суму 20 428 562,39 грн з ПДВ та від 31.01.2025 на суму 26 718 359,02 грн з ПДВ, які підписані обома сторонами. Також відповідно до правил ринку та умов договору позивачем були складені акти коригування за попередні розрахункові періоди, зокрема акт коригування від 05.12.2024 до акта від 30.09.2024, акт коригування від 03.01.2025 до акта від 31.10.2024 та акт коригування від 30.01.2025 до акта від 30.11.2024, якими збільшено обсяги наданих послуг.
Разом з тим суд установив, що відповідач не здійснив оплату вартості наданих послуг за вказаними актами, у зв`язку з чим станом на 26.02.2025 утворилась заборгованість у сумі 65 117 658,03 грн за період з вересня 2024 року по січень 2025 року.
Розглядаючи заперечення відповідача щодо частини заявленої до стягнення суми, суд врахував, що актом коригування № ПРА_К-0008332 від 03.03.2025 до акта приймання-передачі послуги від 31.12.2024 сторони погодили зменшення вартості послуги за грудень 2024 року на 4 631,55 грн. Оскільки зазначене коригування було відоме позивачу до подання позову, суд дійшов висновку про безпідставність заявлення цієї суми до стягнення та відмовив у задоволенні позову в цій частині.
Крім того, суд встановив, що після подання позову сторони уклали акт коригування № ПРА_К-0009537 від 02.05.2025 до акта приймання-передачі послуги від 30.09.2024, яким зменшено обсяг наданих послуг на 8 057,94 грн. У зв`язку з відсутністю предмета спору щодо цієї суми суд, керуючись ст. 231 ГПК України, закрив провадження у справі в цій частині. Враховуючи викладене, позов у частині стягнення основної заборгованості суд задовольнив частково, що не є предметом апеляційного оскарження.
Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних суд зазначив, що відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Суд підкреслив, що інфляційні втрати та три відсотки річних не є штрафними санкціями, а мають компенсаційний характер і спрямовані на відшкодування втрат кредитора від знецінення грошових коштів та компенсацію за користування ними.
Суд також врахував, що постановою НКРЕКП від 26.04.2022 № 413 на період дії воєнного стану зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами між учасниками ринку електричної енергії. Водночас нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних не є штрафними санкціями, а тому їх нарахування не суперечить зазначеним обмеженням.
Перевіривши поданий позивачем розрахунок, суд дійшов висновку про його часткову коректність та здійснив власний перерахунок, у результаті чого визначив до стягнення з відповідача 231 160,43 грн трьох відсотків річних та 213 395,15 грн інфляційних втрат.
Розглянувши клопотання відповідача про зменшення розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних до 10 %, мотивоване складним фінансовим станом підприємства, наслідками воєнних дій та статусом підприємства критичної інфраструктури, місцевий господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для його задоволення, враховуючи ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань, співвідношення заявлених сум до розміру основного боргу, баланс інтересів сторін, а також те, що договором не передбачено підвищеного розміру процентів, а позивач не заявляв вимог про стягнення неустойки. З огляду на це суд відмовив у зменшенні розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
Колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що ґрунтуються на належному дослідженні доказів, правильному застосуванні норм матеріального права та відповідають встановленим обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір заборгованості через неврахування окремих актів коригування до актів приймання-передачі послуг з передачі електричної енергії, колегія суддів відхиляє, оскільки при визначенні розміру заборгованості були враховані як акти приймання-передачі послуг, підписані сторонами, так і акти коригування до них.
Зокрема, судом було враховано акт коригування № ПРА_К-0008332 від 03.03.2025 до акта приймання-передачі послуги від 31.12.2024, яким зменшено вартість послуги за грудень 2024 року на 4 631,55 грн, у зв`язку з чим у цій частині у задоволенні позову відмовлено. 
Крім того, судом враховано акт коригування № ПРА_К-0009537 від 02.05.2025 до акта приймання-передачі послуги від 30.09.2024, яким зменшено обсяг наданих послуг на 8 057,94 грн, у зв`язку з чим провадження у справі в цій частині закрито через відсутність предмета спору. 
Отже, твердження апелянта про неврахування судом актів коригування не відповідає фактичним обставинам справи та спростовується матеріалами справи.
Посилання апелянта на те, що розмір основної заборгованості визначено позивачем неправильно, також не знайшло свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи. 
Матеріали справи свідчать, що позивачем у період з листопада 2024 року по січень 2025 року фактично надано відповідачу послуги з передачі електричної енергії, що підтверджується підписаними сторонами актами приймання-передачі послуг від 30.11.2024, 31.12.2024 та 31.01.2025. Відповідач доказів повної та своєчасної оплати вартості наданих послуг суду не надав, а надані ним заперечення не спростовують встановлених судом обставин щодо наявності заборгованості.
Доводи апеляційної скарги про безпідставність нарахування трьох відсотків річних та інфляційних втрат апеляційний суд також відхиляє, адже відповідно до ст. 625 ЦК України у разі прострочення виконання грошового зобов`язання боржник зобов`язаний на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. 
При цьому інфляційні втрати та три відсотки річних не є штрафними санкціями, а мають компенсаційний характер. Суд першої інстанції перевірив поданий позивачем розрахунок, здійснив його коригування та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача 231 160,43 грн трьох відсотків річних та 213 395,15 грн інфляційних втрат. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками.
Також безпідставними є доводи апелянта про те, що нарахування зазначених сум суперечить постанові НКРЕКП від 26.04.2022 № 413, якою на період дії воєнного стану зупинено нарахування та стягнення штрафних санкцій між учасниками ринку електричної енергії. Як правильно зазначив суд першої інстанції, інфляційні втрати та три відсотки річних не є штрафними санкціями у розумінні цивільного та господарського законодавства, а є способом захисту майнового права кредитора та компенсацією за користування утримуваними боржником коштами, а тому їх нарахування не суперечить зазначеній постанові.
Не заслуговують на увагу і доводи апелянта щодо необхідності зменшення розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних на 90 % з огляду на складний фінансовий стан підприємства, його статус як підприємства критичної інфраструктури та наслідки воєнних дій. Суд першої інстанції надав належну оцінку цим аргументам та обґрунтовано зазначив, що положення ст. 625 ЦК України не передбачають можливості зменшення розміру інфляційних втрат та трьох відсотків річних з підстав, на які посилається відповідач.
Колегія суддів ЦАГС враховує, що Велика Палата Верховного Суду від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 вказала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання (див. постанови ВП ВС від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц, № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18).
Водночас у постанові від 24.07.2018 у справі № 905/1722/17 Верховний Суд дійшов висновку про те, що «ст. 617 ЦК України встановлено загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок дії непереборної сили, у той час як норми ст. 625 ЦК України, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Отже, порушення відповідачем умов договору щодо оплати вартості наданих послуг є підставою для нарахування визначених ст. 625 ЦК України платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами».
Отже, нарахування у вигляді інфляційних втрат та 3 % річних не є штрафними санкціями, тобто навіть у випадку наявності форс-мажорних обставин такі нарахування підлягали стягненню, що узгоджується з правовою позицією КГС ВС, викладеною у постанові від 11.12.2024 у справі № 927/1732/23.
Крім того, відповідач не надав належних доказів того, що саме наведені ним обставини унеможливлювали своєчасне виконання грошового зобов`язання.
З огляду на викладене колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення не вбачається.

6. Висновки апеляційного господарського суду за результатами перегляду рішення суду.

Апеляційний господарський суд, здійснивши апеляційний перегляд справи у межах доводів апеляційної скарги відповідно до ст. 269 ГПК України, дійшов висновку про відсутність порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний господарський суд вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Запорізької області – таким, що підлягає залишенню без змін.

7. Розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає і підстав для скасування оскаржуваного судового рішення не вбачається, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта – Акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго».

Керуючись ст. ст. 129, 275– 282 ГПК України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 02.06.2025 у справі № 908/528/25 – залишити без змін.
Судовий збір за подання апеляційних скарг покласти на Акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13.03.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов