ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.03.2026 Справа № 907/1280/25
м. Львів 
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
Ржепецький В.О. (суддя-доповідач), судді Зварич О.В., Міліціанов Р.В. 
секретар судового засідання Діжак В.В.
представниця скаржника Цівінська Н. М.
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» на рішення Господарського суду Закарпатської області (суддя Мірошниченко Д.Є.) від 09.01.2026 у справі №907/1280/25 
за позовом Акціонерного товариства "Укргазвидобування" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп"
про стягнення 602 514,89 грн
ВСТАНОВИВ:
У листопаді 2025 року Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" про стягнення 602 514,89 грн штрафних санкцій за договором поставки нафтопродуктів № УГВ328/34-25 від 01.08.2025. 
Позовні вимоги мотивовано невиконання відповідачем договірних зобов`язань в частині поставки товару. 
Господарський суд Закарпатської області рішенням від 09.01.2026 у справі №907/1280/25 позов задовольнив частково. Стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" (01023, м.Київ, пл. Спортивна, буд. 1а, офіс 44, код ЄДРПОУ 39440850) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, 26/28, код ЄДРПОУ 30019775) 238 284,15 грн (двісті тридцять вісім тисяч двісті вісімдесят чотири гривні 15 коп.) пені та 321 954,52 грн (триста двадцять одну тисячу дев`ятсот п`ятдесят чотири гривні 52 коп.) штрафу, а також 6 722,83 грн (шість тисяч сімсот двадцять дві гривні 83 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору. У решті вимог позову суд відмовив.
Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивач довів факт порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині нездійснення останнім поставки товар в обсязі та у строки, передбачені договором та заявкою покупця. Натомість, відповідач станом на день розгляду цієї справи не надав суду доказів повної та своєчасної поставки товару, відсутності зобов`язань за договором не довів, заперечень щодо заявлених до нього вимог суду не подав.
Суд першої інстанції здійснивши перерахунок пені за невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару за визначений позивачем період 01.09.2025-31.10.2025, зазначив, що така становить 238 284,15 грн, яка не суперечить вимогам Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", а тому підлягає задоволенню в зазначеному розмірі. Суд відмовив у частині стягнення 42 276,22 грн пені, оскільки така перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Проаналізувавши поданий позивачем розрахунок штрафу в сумі 321 954,52 грн, який становить 7% від суми непоставленого товару 4 599 350,28 грн, суд першої інстанції дійшов висновку, що такий є арифметично правильний і підлягає задоволенню.
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Укргазвидобування» просить скасувати рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.01.2026 року у справі № 907/1280/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення в цій частині, яким задовольнити позовні вимоги Акціонерного товариства «Укргазвидобування» повністю; судові витрати покласти на відповідача.
Оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ «Укргазвидобування» вважає незаконним та необґрунтованим, оскільки таке не відповідає вимогам ст. 236 ГПК України (суд не врахував висновку Верховного Суду у справі №924/632/18), внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального права, а саме: застосування норм ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", ч.3 ст. 549 ЦК України, які не підлягали застосуванню. 
Вважає, що цими нормами встановлюється відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Проте, за своїм змістом та правовою природою укладений між сторонами правочин є договором поставки, а відповідальність у вигляді пені нарахована за прострочення виконання зобов`язання з поставки Товару, а не за грошове зобов`язання.
Західний апеляційний господарський суд ухвалою від 23.02.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Укргазвидобування” на рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.01.2026 у справі №907/1280/25; встановив учасникам справи десятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття апеляційного провадження на подання відзиву на апеляційну скаргу і доказів надсилання копій відзиву учасникам справи; витребував матеріали справи.
Розгляд справи призначив на 26.03.2026.
У судовому засіданні 26.03.2026 представниця скаржника вимоги своєї апеляційної скарги підтримала. Представник відповідача в судовому засіданні не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату і час розгляду справи.
Про наявність підстав, з якими положення ч. 11 ст. 270 ГПК України, пов`язують можливість відкладення розгляду справи судом апеляційної інстанції, матеріали справи не свідчать.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Західний апеляційний господарський суд заслухав позивача, розглянув апеляційну скаргу, матеріали справи і вважає, що наявні підстави для задоволення апеляційної скарги з огляду на таке.
Обставини справи.
Акціонерне товариство "Укргазвидобування" (далі також - покупець) та Товариство з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" (далі також - постачальник) уклали договір поставки нафтопродуктів №УГВ328/34-25 від 01.08.2025 (далі - договір), відповідно до пункту 1.1 якого постачальник зобов`язується поставити покупцеві нафтопродукти в загальній кількості 70,000 тонн з толерансом покупця +0/-10% (далі - товар), зазначений в специфікації/-ях, що додається/ються до договору і є його невід`ємною/-ими частиною/-ами, а покупець - прийняти і оплатити такий товар.
Пунктом 1.2 договору передбачено, що найменування товару, одиниця виміру, кількість, ціна за одиницю товару та загальна ціна договору вказується у специфікації/-ях, яка/і є додатком №1 до договору та є її невід`ємною частиною.
Загальна ціна договору становить до 4 599 350,28 грн з ПДВ (пункт 3.2 договору).
Пунктом 4.1 договору передбачено, що розрахунки проводяться шляхом оплати покупцем протягом 15 календарних днів з дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару, та пред`явлення постачальником рахунку на оплату (інвойсу), шляхом перерахування покупцем грошових коштів на рахунок постачальника. До рахунку на оплату (інвойсу) додаються: підписаний уповноваженими представниками сторін акт приймання-передачі товару. Дата рахунку (інвойсу) не може бути раніше дати підписання сторонами акту приймання-передачі товару.
Відповідно до пункту 5.1.1 договору обсяг поставки кожної партії товару, строк (термін, період), місце/-я поставки товару, інформація про вантажоотримувачів вказується в заявках покупця. Відвантаження товару проводиться тільки після отримання постачальником заявки покупця. Відвантаження товару без заявки покупця забороняється. Заявка може направлятися покупцем постачальнику в електронному вигляді на електронну адресу постачальника, вказану в розділі ХV даного договору.
Відповідно до пункту 5.3 договору під поставкою сторони розуміють передачу товару постачальником для прийняття покупцем. Датою передачі постачальником товару для прийняття покупцем є дата прибуття товару до місця поставки, зазначена у відповідному товаро-транспортному документі або дата підписання сторонами акту приймання-передачі товару, якщо покупець за допомогою товаротранспортних документів не може визначити дату їх передачі для прийняття. Датою прийняття товару є дата підписання уповноваженими представниками сторін акту приймання-передачі товару, форма якого наведена в додатку №3 до цього договору, який є його невід`ємною частиною.
Згідно із пунктом 6.3.1 договору постачальник зобов`язаний забезпечити поставку товару у строки, встановлені цим договором.
Відповідно до пункту 7.1 договору у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.
У разі прострочення постачальником виконання зобов`язань з поставки товару (в тому числі за заявкою), останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання постачальником порушеного зобов`язання (пункт 7.5 договору).
Згідно з пунктом 7.15 договору, якщо поставка товару є об`єктом оподаткування ПДВ при нарахуванні штрафних санкцій розрахунок штрафних санкцій здійснюється з урахуванням того, що сума, від якої розраховуються штрафні санкції, включає ПДВ.
За специфікацією № 1, що є додатком № 1 до договору загальна вартість товару, що постачається складає до 4 599 350,28 грн з ПДВ.
Відповідно до пункту 3 специфікації №1 загальний строк (термін) поставки товару становить: протягом 30 календарних днів з дати укладання договору. Обсяги поставки товару та конкретні строки (терміни) поставки товару в межах загального строку поставки зазначаються в заявках покупця.
27.08.2025 Акціонерне товариство "Укргазвидобування" направив заявку на відвантаження №34.2-04-8547 товару в загальній кількості 70 тонн в період поставки 28.08.2025 на електрону адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" invgroupsales@gmail.com, вказану в розділі ХV договору.
29.08.2025 Акціонерне товариство "Укргазвидобування" направив на електронну адресу Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" заявку на відвантаження №34.2-04-8666 (уточнення до заявки №34.2-04-8547 від 27.08.2025 стосовно періоду поставки), у якій просив поставити товар в період 28.08 - 31.08.2025.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" не здійснило поставку товару у строк та кількості, визначеній договором та специфікацією № 1 до договору.
У зв`язку з наведеними Акціонерне товариство "Укргазвидобування" звернулося до суду про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" 280 560,37 грн пені та 321 954,52 грн штрафу, що нараховані на підставі пункту 7.5 договору поставки нафтопродуктів № УГВ328/34-25 від 01.08.2025.
Суд апеляційної інстанції у межах доводів і вимог апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укргазвидобування» переглядає рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.01.2026 у справі №907/1280/25, яким суд стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування 238 284,15 грн пені та 321 954,52 грн штрафу, у решті вимог позову – відмовив.
Зміст доводів апеляційної скарги зводиться до тверджень щодо помилкового висновку суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 42 276,22 грн пені, зокрема є помилковим посилання суду на ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", що обмежують розмір пені за прострочення платежу подвійною обліковою ставкою Національного банку України, оскільки у справі №907/1280/25 АТ «Укргазвидобування» не заявляло вимогу про стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, а йшлося про стягнення неустойки, пов`язаної з простроченням виконання зобов`язання з поставки продукції.
Згідно з частиною 1 статті 712 ЦК України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Приписами частини 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статтею 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень частини 2 статті 546 Цивільного кодексу України є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною 2 цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 Цивільного кодексу України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною 1 статті 546 Цивільного кодексу України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.
Сторони договору, за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання.
Відповідно до пункту 7.1 договору поставки нафтопродуктів №УГВ328/34-25 від 01.08.2025, у разі невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену законодавством України та цим договором.
У разі прострочення постачальником виконання зобов`язань з поставки товару (в тому числі за заявкою), останній сплачує покупцю пеню у розмірі 0,1% від вартості непоставленого або несвоєчасно поставленого товару за кожен день прострочення, а за прострочення понад 30 (тридцять) днів додатково сплачує штраф у розмірі 7% від вказаної вартості. Сторони домовились, що нарахування пені здійснюється до моменту належного виконання постачальником порушеного зобов`язання (пункт 7.5 договору).
У постанові Верховного Суду від 23.04.2019 у справі № 904/3565/18 про стягнення штрафних санкцій (пені та штрафу) за несвоєчасну поставку товару за договором поставки, суд дійшов висновків, що пеня, передбачена статтею 231 Господарського кодексу України та частиною 3 статті 549 Цивільного кодексу України, може бути застосована для забезпечення будь-якого зобов`язання, у тому числі і до негрошового. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. 
У постанові Верховного Суду від 25.06.2018 у справі № 912/2483/17 про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасне виконання відповідачем поставки, суд дійшов висновків, що сторони договору за відсутності встановлених спеціальними законами обмежень, не позбавлені права передбачити у договорі господарську санкцію, що стягується за прострочення негрошового зобов`язання у відсотках до суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення, та звернутися з вимогою про її стягнення у зв`язку з простроченням зобов`язання. 
Колегія суддів Верховного Суду зазначила, що оскільки факти порушення строків постачання підтверджено матеріалами справи, тому висновок суду апеляційної інстанції про стягнення з відповідача за порушення строків постачання штрафних санкцій, встановлених договором, у вигляді нарахування та стягнення неустойки відповідно до умов договору за весь час прострочення поставки товару, є законним та обґрунтованим. 
У постанові Верховного Суду від 29.05.2018 у справі № 910/23003/16 про зобов`язання поставити товар та стягнути штрафні санкції у зв`язку з порушенням відповідачем строків поставки товару за договором, суд дійшов висновку, що сторони у договорі визначили відповідальність у вигляді неустойки від суми непоставленого товару, яка розраховується за кожний день прострочення поставки, тому суди дійшли правомірного висновку, що порушення постачальником зобов`язання з поставки є підставою для застосування до нього правових наслідків, встановлених договором у вигляді нарахування та стягнення неустойки відповідно до умов договору за весь час прострочення поставки товару. 
У цій справі спірні правовідносини виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з поставки товару, визначених сторонами у договорі. 
Отже, предмет і підстави позовів у справах № 904/3565/18, № 912/2483/17, № 910/23003/16 та у справі, яка розглядається (щодо вимог про стягнення неустойки у вигляді пені за порушення виконання негрошового зобов`язання, розмір якої установлений умовами договору), а також фактичні обставини щодо порушення постачальником виконання зобов`язання щодо своєчасної поставки товару, правове регулювання спірних правовідносин є однаковими, що свідчить про подібність спірних правовідносин у цих справах. 
Здійснюючи перерахунок пені за невиконання відповідачем зобов`язання з поставки товару, суд першої інстанції виходив з того, що розмір пені у спірних правовідносинах має бути встановлений у спосіб, який не суперечив би вимогам Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Водночас, згідно з преамбулою Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", цей Закон регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Суб`єктами зазначених правовідносин є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності. Дія цього Закону не поширюється на порядок нарахування та сплати пені, штрафних та фінансових санкцій за несвоєчасну сплату податків, податкового кредиту та інших платежів до бюджетів усіх рівнів і позабюджетних фондів, передбачених чинним законодавством України, а також на відносини, що стосуються відповідальності суб`єктів переказу грошей через платіжні системи.
Отже, виходячи з преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", він регулює договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань. Тобто, норми зазначеного Закону застосовуються саме тоді, коли сторони у договорі передбачили за порушення грошових зобов`язань сплату пені у розмірі, що перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, яка діяла у період, за який сплачується пеня. При цьому, розмір пені у таких правовідносинах обчислюється від суми простроченого платежу - невиконаного або несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання. 
Оскільки дія Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" поширюється на договірні правовідносини між платниками та одержувачами грошових коштів щодо відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань, то до спірних правовідносин з неналежного виконання негрошового зобов`язання цей Закон не міг бути застосований.
Суд першої інстанції на ці обставини уваги не звернув, унаслідок чого допустив неправильне застосування норм матеріального права в цій частині, а саме: керуючись положеннями ст. 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимог про стягнення 42 276,22 грн пені, оскільки пеня перевищує подвійну облікову ставку Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
З огляду на наведене, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині прийнято з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відповідні доводи апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду справи знайшли своє підтвердження.
Згідно зі ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За вимогами ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» слід задовольнити. Рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.01.2026 у справі №907/1280/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог слід скасувати, у цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача пені у розмірі 42276,22 грн. 
Згідно з ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до ч. 14 ст. 129 ГПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до пп. б) п. 4 ч. 1 ст. 282 ГПК України, в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.
Керуючись ст.129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укргазвидобування» задовольнити.
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 09.01.2026 у справі №907/1280/25 в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати. 
У цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" (01023, м. Київ, пл. Спортивна, буд. 1а, офіс 44, ЄДРПОУ 39440850) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, місто Київ, вул. Кудрявська, будинок 26/28, ЄДРПОУ 30019775) пеню у розмірі 42 276,22 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Інноватор Груп" (01023, м. Київ, пл. Спортивна, буд. 1а, офіс 44, ЄДРПОУ 39440850) на користь Акціонерного товариства "Укргазвидобування" (04053, місто Київ, вул. Кудрявська, будинок 26/28, ЄДРПОУ 30019775) судовий збір за подання позовної заяви у сумі 507,35 грн і судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3 633,60 грн.
Видачу наказів на виконання постанови доручити Господарському суду Закарпатської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанову може бути оскаржено в касаційному порядку.
Повний текст постанови складено 02.04.2026.

Головуючий суддя В.О. Ржепецький 

Суддя О.В. Зварич 

Суддя  Р.В. Міліціанов