Справа № 465/324/24 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А. 
Провадження № 22-ц/811/3102/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

12 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Мікуш Ю.Р., Шандри М.М.
секретаря: Заяць Я.І. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2024 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи.
В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 11 квітня 2023 року приблизно о 23 год. 15 хв. водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н-25 Городище – Рівне – Старокостянтинів, зі сторони м.Костопіль в напрямку м.Сарни, між селами Антонівка та Яринівка Рівненського району Рівненської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . 
У результаті дорожньо-траснспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події. 
За фактом ДТП 12 квітня 2023 року було порушено кримінальне провадження, потерпілою у якому є донька загиблого – ОСОБА_1 28 липня 2023 року кримінальне провадження було закрите постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ НА у Рівненській області. Постановою встановлено факт скоєння ДТП відповідачем, що керував автомобілем марки Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , у результаті чого ОСОБА_5 загинув на місці події ДТП. 
Між спричиненням потерпілому внаслідок ДТП тілесних ушкоджень і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Позивачці, доньці загиблого, у зв`язку з його смертю спричинена значна і непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді: моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть її переслідувати довготривалий час, перенесених нею моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з ними істотними змінами у її життєвих стосунках. 
Матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було завдано джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Відповідач як володілець джерела підвищеної небезпеки є відповідальним за шкоду, завдану ним в розумінні ст.ст. 1166, 1187 ЦК України. 
Позивачка оцінює свою моральну шкоду у зв`язку із наслідками вищезазначеної події в розмірі 750 000,00 грн. Смерть батька, який її ростив та виховував, стала для позивачки величезним стресом та шоком. Дочка була дуже прив`язана до батька, постійно з ним радитися в життєвих питаннях, отримувала моральну і матеріальну підтримку. Тепер вона вже ніколи не почує його голосу, не поділиться з ним своїми успіхами і турботами, не відчує батьківської підтримки та любові. Трагічна смерть батька відбилася на її психологічному стані, тяжкі наслідки втрати супроводжуватимуть її впродовж усього життя. Все привело до великих страждань, які ніколи не закінчаться. Передчасна втрата батька спричиняє моральні страждання. 
Наголошувала, що після страхової виплати, підлягає стягненню 677600,00 грн. (750000,00 – 72400,00) моральної шкоди.
З врахуванням зазначених обставин, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду в сумі 677 600,00 грн. та судові витрати, пов`язані із оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги.
Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2025 року первісний позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 130 000 грн. 
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2025 року оскаржив представник ОСОБА_3 – ОСОБА_4 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки належними та допустимими доказами підтверджується, що ОСОБА_3 не мав технічної можливості при своєчасному прийнятті мір до реагування уникнути наїзду на потерпілого ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня.
Факт перебування потерпілого в нічний час на проїзній частині дороги в стані алкогольного сп`яніння впливав на його поведінку як учасника дорожнього руху та створював загрозу для його життя та безпеки інших учасників дорожнього руху. 
У даному випадку потерпілий порушив численні вимоги Правил дорожнього руху України, відтак причиною для заподіяння шкоди стала саме його груба необережність.
У зв`язку зі смертю батька позивачка одержала страхову виплату на відшкодування моральної шкоди в розмірі 72400 грн.
Оскільки позивачка хоч і є дочкою загиблого ОСОБА_5 , однак є повнолітньою, а відтак відсутні підстави для відшкодування їй моральної шкоди.
Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
13 жовтня 2025 року на адресу суду від представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, не погоджується з доводами такої. Наголошує, що матеріалами кримінального провадження встановлено, що шкоду потерпілому було
завдано джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано здоров`ю особи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2025 року - без змін.
ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання призначене на 12 березня 2026 року не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 11 квітня 2023 року близько 23 год. 15 хв. сталася дорожньо - транспортна пригода, під час якої водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись автодорогою Н-25 Городище – Рівне – Старокостянтинів, зі сторони м.Костопіль в напрямку м.Сарни, між селами Антонівка та Яринівка Рівненського району Рівненської області здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 від отриманих тілесних ушкоджень загину на місці події.
Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Рівненській області капітана поліції Дідика Д.В. від 28 липня 2023 року кримінальне провадження №12023180000000092 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України.
У вказаній постанові зазначається, що водій автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 з моменту виникнення небезпеки для руху не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода при своєчасному прийнятті мір до реагування. В діях водія автомобіля Volkswagen Jetta, д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України які б з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, у постанові вказано, що при судово-токсикологічній експертизі крові з трупа ОСОБА_5 виявлено етиловий спирт, концентрація якого в крові становить 1,69 проміле. Отже, присутні дані про вживання ним незадовго до настання смерті алкогольних напоїв. Така концентрація алкоголю в крові живих осіб може відповідати стану середнього ступеня алкогольного сп`яніння.
Постановою Березнівського районного суду Рівненської області від 02. Листопада 2023 року провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_3 за ст. 124 КУпАП закрито за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (щодо подій 11 квітня 2023 року о 23 год. 15 хв. на автодорозі Н25 Городище – Рівне – Старокостянтинів).
Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Сарненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 14 квітня 2023 року, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Яринівка Рівненського району Рівненської області.
Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого 04 жовтня 1989 року зареєстрованим Відділом ЗАГС м.Ровно, ОСОБА_5 вказаний батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка після реєстрації шлюбу 30 грудня 2017 року з ОСОБА_7 іменується прізвищем « ОСОБА_8 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 , виданим Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 30 грудня 2017 року, актовий запис №2116.
Цивільно-правова відповідальність відповідача на дату ДТП була застрахована ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу №АТ/3824204.
Як зазначила позивачка у позовній заяві на дату подання позовної заяви вона вже отримала відшкодування моральної шкоди у розмірі, встановленому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: 72400,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача ОСОБА_3 позивачці була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінила в 750000,00 грн, враховуючи характер та глибину фізичних та душевних страждань.
Однак, з урахуванням обставин ДТП, те, що відповідач не міг уникнути наїзду на потерпілого ОСОБА_5 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння, суд прийшов до переконання про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 130 000 грн.
З таким висновком колегія суддів погоджується виходячи із наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Таким чином, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.
Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
Дані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що наведена у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц (провадження № 61-14226св21).
Як роз`яснено в абзаці 3 пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» правила статті 454 ЦК про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (знаходження в нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху і т.п.), а не проста необачність.
При цьому питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо) (абзац 3 пункту 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №323/2127/16-ц (провадження № 61-33689св18) викладено такий висновок: «При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху».
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 не мав технічної можливості при своєчасному прийнятті мір до реагування уникнути наїзду на потерпілого ОСОБА_5 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня, та порушив численні вимоги Правил дорожнього руху України, відтак причиною для заподіяння шкоди стала саме його груба необережність.
Проте, колегія суддів наголошує, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров`я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Суд першої інстанції врахував при ухваленні рішення, що у постанові про закриття кримінального провадження щодо відповідача зазначається, що в один момент під час руху на ділянці автодороги між селами Антонівка та Яринівка, Рівненського району Рівненської області, водій та пасажир раптово в світлі фар їхнього автомобіля побачили пішохода, що знаходився на проїзній частині та рухався їм на зустріч під кутом зі сторони зустрічної смуги руху.
Аналізуючи зміст постанови про закриття кримінального провадження від 28 липня 2023 року, суд першої інстанції вказав, що причиною настання ДТП став акт виходу пішохода ( ОСОБА_5 ) на проїзну частину дороги на такій відстані від автомобіля, яким керував ОСОБА_3 , що останній не встиг прийняти жодних мір для реагування через раптову його появу та допустив на нього наїзд передньою частиною автомобіля.
Відповідно до ч. 2 ст. 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.
Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ДТП сталося із причин порушення потерпілим Правил дорожнього руху України, його нехтування правилами безпеки, а також те, що він перебував у стані алкогольного сп`яніння, що в свою чергу сприяло виникненню аварійної ситуації, в той час як вина водія ОСОБА_3 відсутня.
Проте, виходячи із зазначених приписів законодавства колегія суддів вважає, що позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, а цивільно-правова відповідальність за завдану позивачці шкоду лежить на відповідачеві, як володільцю джерела підвищеної небезпеки, внаслідок дії якого було завдано шкоду позивачці, незалежно від наявності його вини у скоєні ДТП.
При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодних доказів того, що потерпілий ОСОБА_5 мав умисел щодо спричинення собі шкоди, передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком. 
Сама по собі відсутність технічної можливості уникнути не може вважатися непереробною силою, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. 
Враховуючи, що при судовому розгляді справи знайшов підтвердження факт порушення загиблим Правил дорожнього руху внаслідок нехтування ним правилами безпеки дорожнього руху, а також те, що потерпілий під час скоєння ДТП перебував у стані алкогольного сп`яніння, що сприяло виникненню аварійної ситуації, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого до висновку, з яким погоджується колегія суддів, про зменшення заявленого розміру моральної шкоди до 130 000 грн., заподіяної позивачці.
За змістом правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), від 23 листопада 2022 року в справі № 686/13188/21 (провадження № 61-3943св22), від 19 квітня 2023 року в справі № 336/10216/21 (провадження № 61-73св23) еквівалентом моральної шкоди виступають гроші. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (провадження № 14-24цс21) зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.
Як встановлено під час розгляду справи, моральна шкода позивачці завдана смертю батька, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя душевні страждання, та відновити становище, яке існувало до смерті батька у житті позивачки неможливо.
Факт загибелі батька позивачки є безумовним свідченням спричинення їй глибоких моральних страждань.
Таким чином, доводи апеляційної скарги, що позивачка хоч і є дочкою загиблого ОСОБА_5 , однак є повнолітньою, а відтак відсутні підстави для відшкодування їй моральної шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки сам лише факт загибелі батька позивачки, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою за участі транспорного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, свідчить про заподіяння їй тривалих моральних страждань, пов`язаних з невідворотною втратою близької людини.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне визначення та застосування норм матеріального та процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку із апеляційним переглядом справи, слід залишити за ним.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 – залишити без задоволення.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 08 серпня 2025 року – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 20 березня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Мікуш Ю.Р. 

Шандра М.М.