ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10
E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
 26 березня 2026 року 	Справа № 903/733/25	

Господарський суд Волинської області у складі судді Якушевої І.О., за участю секретаря судового засідання Ведмедюка М.П., розглянувши за правилами загального позовного провадження справу
за позовом Литовезької сільської ради, с. Литовеж, Володимирського району Волинської області 
до Фермерського господарства “Демікс”, м. Нововолинськ 
про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, стягнення 37 561,14 грн. безпідставно збережених коштів, 
за участю представників:
від позивача: Бакун О.С. – адвокат (ордер серія АС №1128086 від 03.03.2025),
від відповідача: Демковський Валерій Антонович – голова Фермерського господарства “Демікс”,
в с т а н о в и в:
18.07.2025 до Господарського суду Волинської області надійшла позовна заява Литовезької сільської ради про зобов`язання Фермерського господарства “Демікс” в особі керівника Демковського Валерія Антоновича звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності із кадастровим № 0721182400:04:000:0277 сільськогосподарського призначення, площею 9,7219 га, розташованої за межами населених пунктів Литовезької територіальної громади із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства, привівши її попереднього стану шляхом звільнення від сільськогосподарських культур; стягнення з Фермерського господарства “Демікс” 37 561,14 грн. шкоди (безпідставно збережених коштів), завданої внаслідок самовільного користування земельною ділянкою із кадастровим номером 0721182400:04:000:0277, площею 9,7219 га; 
Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по справі у розмірі 7723,14 грн. судового збору та 4000,00 грн. витрат на правничу допомогу.
Ухвалою суду від 23.07.2025 було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 27.08.2025; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов із урахуванням вимог ст.165 ГПК України до 25.08.2025.
22.08.2025 сформовано в системі “Електронний суд”, а 25.08.2025 зареєстровано в Господарському суді Волинської області відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
22.08.2025 сформовано в системі “Електронний суд”, а 25.08.2025 зареєстровано в Господарському суді Волинської області клопотання відповідача від 22.08.2025 про об`єднання в одне провадження справ, в якому відповідач просив об`єднати в одне провадження справи № 903/5/25 і № 903/733/25.
На обгрунтування клопотання відповідач посилається на наступні обставини:
- у провадженні судді Господарського суду Волинської області Бідюк С. В. знаходиться справа №903/5/25 за позовною заявою ФГ “Демікс” до Литовезької сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення від 12 грудня 2024 року восьмого скликання Литовезької сільської ради, Володимирського району, Волинської області №50/14 та визнання за Фермерським господарством “Демікс” права постійного користування земельною ділянкою, кадастровий номер 0721182400:04:000:0277, площею 9,719 га. У справі № 903/733/25 позивачем є Литовезька сільська рада, яка звертається з позовом як власник земельної ділянки із кадастровим номером 0721182400:04:000:0277, право власності було зареєстровано 23.01.2025 на підставі рішення від 12 грудня 2024 року восьмого скликання Литовезької сільської ради, Володимирського району, Волинської області за №50/14, яке оскаржується ФГ “Демікс” у справі №903/5/25. У справі № 903/733/25 та у справі №№903/5/25 предметом позову є встановлення та визнання іншого речового права на земельну ділянку, кадастровий номер 0721182400:04:000:0277, площа 9,719 га. На думку відповідача, справи №903/5/25 та №903/733/25 є пов`язаними між собою правовими підставами та предметом спору.
26.08.2025 через систему “Електронний суд” від позивача надійшло письмове заперечення на клопотання відповідача у справі №903/733/25 про об`єднання справ, в якому позивач просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про об`єднання справ в одне провадження. 
27.08.2025 через систему “Електронний суд” від відповідача надійшла заява про встановлення додаткового строку для подання доказів у справі.
У заяві відповідач посилається на те, що ухвалою Господарського суду Волинської області від 04.06.2025 року у справі №903/5/25 клопотання Фермерського господарства “Демікс” від 21.05.2025 про призначення земельно-технічної експертизи було задоволено; призначено у справі №903/5/25 земельно- технічну експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. 
10 липня 2025 року ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду ухвалу Господарського суду Волинської області від 04.06.2025 у справі №903/5/25 скасовано.
11 липня 2025 року голова ФГ “ДЕМІКС” звернувся з клопотанням про проведення судової земельно-технічної експертизи до Волинського відділення Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз . 
Відповідач, виходячи з принципів змагальності, рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та пропорційності, що передбачає для врахування значення розгляду справи для сторін та час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, просив встановити ФГ “Демікс” додатковий строк для подання висновку судової земельно-технічної експертизи щодо земельної ділянки з кадастровим номером 0721182400:04:000:0277 до 15.10.2025 включно.
В судовому засіданні 27.08.2025 представник позивача заперечував проти задоволення клопотання відповідача про об`єднання справ в одне провадження; просив надати час для підготовки та подачі відповіді на відзив. 
Представник відповідача в судовому засіданні підтримала клопотання про об`єднання справ в одне провадження; просила у судовому засіданні 27.08.2025 не вирішувати, а відкласти розгляд заяви відповідача про встановлення додаткового строку для подання доказів у справі.
Ухвалою суду від 27.08.2025 постановлено відмовити у задоволенні клопотання відповідача Фермерського господарства “Демікс” 22.08.2025 про об`єднання справ в одне провадження; відкласти підготовче засідання на 10.09.2025; відкласти розгляд заяви відповідача від 27.08.2025 про встановлення додаткового строку для подання доказів у справі на 10.09.2025; позивачу подати суду до 08.09.2025 відповідь на відзив відповідача.
28.08.2025 через систему “Електронний суд” від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач вважає заперечення відповідача у відзиві на позов такими, що не спростовують самовільного використання відповідачем предмету спору - земельної ділянки з кадастровим номером №0721182400:04:000:0277 шляхом засівання та вирощування сільськогосподарських культур; просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
05.09.2025 через систему “Електронний суд” від відповідача надійшла заява, в якій відповідач просить поновити строк для подання доказу - електронної довідки ГУ ДПС у Волинській області про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи № 2617/АП/03-20-13-02-03-Е від 04.09.2025, яка отримана від ГУ ДПС у Волинській області в електронній формі через приватну частину електронного кабінету з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги"; приєднати до матеріалів справи №903/733/25 електронну довідку про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи № 2617/АП/03-20-13-02-03-Е від 04.09.2025, отриману від ГУ ДПС у Волинській області в електронній формі через приватну частину електронного кабінету з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги".
10.09.2025 через систему “Електронний суд” від відповідача надійшла заява, в якій відповідач просить відкласти судове засідання на іншу дату у зв`язку із зайнятістю представника відповідача в іншому судовому засіданні.
10.09.2025 в судове засідання представник відповідача не з`явився, в режимі відеоконференції участі не взяв.
10.09.2025 представник позивача в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання відповідача про відкладення судового засідання.
Суд, розглянувши клопотання відповідача про відкладення підготовчого засідання, залишив його без задоволення.
Щодо заяви відповідача від 27.08.2025 про встановлення додаткового строку для подання доказів у справі.
З огляду на те, що відповідач не навів поважних причин неподання ним доказу у встановлений законом строк, не дотримався вимог ч.4 ст.80 ГПК України, у задоволенні заяви відповідача від 27.08.2025 про встановлення додаткового строку для подання доказу - висновку судової земельно-технічної експертизи було відмовлено. 
Щодо заяви відповідача від 05.09.2025 про поновлення строку для подачі доказів у справі.
Оскільки електронна довідка про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи № 2617/АП/03-20-13-02-03-Е від 04.09.2025, отримана від ГУ ДПС у Волинській області в електронній формі через приватну частину електронного кабінету з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", "Про електронні довірчі послуги”, була відсутня у відповідача на момент подачі відзиву на позовну заяву на підставі ч. 1 ст. 119 ГПК України слід поновити відповідачу пропущений процесуальний строк на подачу доказів та приєднати до матеріалів справи електронну довідку про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи № 2617/АП/03-20-13-02-03-Е від 04.09.2025, отриману від ГУ ДПС у Волинській області в електронній формі через приватну частину електронного кабінету з дотриманням вимог Законів України "Про електронні документи та електронний документообіг", “Про електронні довірчі послуги”.
10.09.2025 в судовому засіданні представник позивача висловив думку про можливість закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.
Ухвалою суду від 10.09.2025 відмовлено у задоволенні заяви відповідача від 27.08.2025 про встановлення додаткового строку для подання доказів; поновлено відповідачу пропущений процесуальний строк на подачу доказів та приєднано до матеріалів справи електронну довідку про відсутність заборгованості з платежів, контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи № 2617/АП/03-20-13-02-03-Е від 04.09.2025, отриману від ГУ ДПС у Волинській області; закрито підготовче провадження; призначено справу до розгляду по суті на 08.10.2025. 
08.10.2025 відповідач подав до суду:
- заяву про повернення на стадію підготовчого провадження; поновлення строків на подання доказу – копії висновку експерта за результатами проведення судової земельно – технічної експертизи №02/10 від 06.10.2025 та приєднання його до матеріалів справи, посилаючись на неможливість подачі цього доказу на стадії підготовчого провадження разом із відзивом на позов у зв`язку з його виготовленням лише 06.10.2025.;
- заяву про повернення на стадію підготовчого провадження і зупинення провадження у справі №903/733/25 на підставі п.5 ч.1 ст.227 ГПК України до набрання законної сили рішенням суду у справі №903/5/25, посилаючись на те, що справи є пов`язаними, встановлення обставин у справі №903/5/25 істотно вплине на збирання та оцінку доказів у справі №903/733/25.
У судовому засіданні 08.10.2025 було оголошено перерву до 15.10.2025.
13.10.2025 позивач подав письмові заперечення на клопотання відповідача, у яких просить відмовити у задоволенні поданих заяв від 07.10.2025 про поновлення строків на подання доказу та від 08.10.2025 про зупинення провадження у справі.
15.10.2025 представник позивача надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.
Щодо заяви відповідача про повернення на стадію підготовчого провадження.
З метою розгляду заяв відповідача про зупинення провадження у справі на підставі п.5 ч.1 ст.227 ГПК України, про приєднання доказу було задоволено заяву відповідача та постановлено повернутися на стадію підготовчого провадження. 
Заяви відповідача про зупинення провадження у справі №903/733/25, про приєднання доказу надійшли до суду вже після закриття підготовчого провадження і призначення розгляду справи по суті. Окрім цього, задовольняючи клопотання відповідача, враховано приписи ч.3 ст.195 ГПК України, згідно з якою провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3-1 частини першої статті 227 та пунктом 1 частини першої статті 228 цього Кодексу.
Ухвалою суду від 15.10.2025 заяву відповідача про повернення до розгляду справи на стадію підготовчого провадження задоволено; постановлено повернутись на стадію підготовчого провадження; призначено підготовче засідання на 05 листопада 2025 року; клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, про поновлення строків на подання доказу – копії висновку експерта за результатами проведення судової земельно - технічної експертизи № 02/10 від 06.10.2025 та приєднання його до матеріалів справи постановлено вирішити у судовому засіданні 05.11.2025. 
04.11.2025 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засіданні у зв`язку із сімейними обставинами.
04.11.2025 від представника відповідача надійшла заява про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із зайнятістю представника в іншому судовому засіданні.
Суд відмовив у задоволенні клопотань представників сторін про відкладення підготовчого засідання, оскільки неявка представників сторін у підготовче засідання не є перешкодою для розгляду судом клопотань відповідача від 07.10.2025 про поновлення строків на подання доказу та клопотання про зупинення провадження у справі, представництво в суді не обмежується певним колом осіб, явка представників сторін у судове засідання 05.11.2025 не визнавалась обов`язковою.
Ухвалою суду від 05.11.2025 постановлено клопотання відповідача від 07.10.2025 про поновлення строків на подання доказу-копії висновку експерта за результатами проведення судової земельно – технічної експертизи №02/10 від 06.10.2025 та приєднання його до матеріалів справи задовольнити: поновити пропущений процесуальний строк на подачу доказу - копії висновку експерта за результатами проведення судової земельно – технічної експертизи №02/10 від 06.10.2025; прийнято і приєднано до матеріалів справи доказ - копію висновку експерта за результатами проведення судової земельно - технічної експертизи № 02/10 від 06.10.2025; зупинено провадження у справі № 903/733/25 за позовом Литовезької сільської ради до Фермерського господарства “Демікс” про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, стягнення 313009,47 грн. безпідставно збережених коштів до набрання законної сили рішенням у справі № 903/5/25 за позовом Фермерського господарства “Демікс” до Литовезької сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення та визнання права постійного користування земельною ділянкою.
03.02.2026 через систему “Електронний суд” від відповідача - Фермерського господарства “Демікс” надійшла заява від 03.02.2026, в якій відповідач просить поновити провадження у справі №903/733/25 та призначити справу до судового розгляду.
На обгрунтування заяви відповідач посилається на те, що 06.11.2025 Господарським судом Волинської області було прийнято рішення у справі № 903/5/25 за позовом Фермерського господарства “Демікс” до Литовезької сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення та визнання права постійного користування земельною ділянкою, яке набрало законної сили 09.12.2025.
У зв`язку з усуненням обставин, що викликали зупинення провадження у справі, ухвалою суду від 09.02.2026 було задоволено заяву Фермерського господарства “Демікс”; провадження у справі поновлено; підготовче засідання призначено на 25 лютого 2026 року.
Ухвалу суду про поновлення провадження у справі було надіслано сторонам до їх електронних кабінетів.
13.02.2026 від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні. Також представник позивача, обґрунтовуючи клопотання, посилається на бажання подати нові докази.
В судове засідання 25.02.2026 представник позивача не з`явився.
Клопотання представника позивача про відкладення підготовчого засідання не підлягає до задоволення, оскільки явка представників сторін, й, зокрема, позивача, не визнавалась у судове засідання 25.02.2026 обов`язковою, а представництво інтересів в суді не обмежено певним колом осіб. Крім цього, згідно з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 24.01.2018 по справі № 907/425/16, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Щодо клопотання про приєднання нових доказів, то відповідно до ч. 2 ст. 164, ч. 2 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 80 Господарського процесуального кодексу України якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Представник позивача не зазначив, який доказ має намір подати позивач, які об`єктивні причини перешкоджали йому подати нові докази до 25.02.2026. 
Представник відповідача в судовому засіданні висловив думку про можливість закриття підготовчого провадження і призначення розгляду справи по суті.
Ухвалою суду від 25.02.2026 було закрито підготовче провадження; призначено справу до розгляду по суті на 11 березня 2026 року.
Ухвалу суду від 25.02.2026 надіслано сторонам до їх електронних кабінетів.
У судовому засіданні 11.03.2026 було оголошено перерву до 26.03.2026.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. 
Предметом спору у цій справі є земельна ділянка ділянкою із кадастровим номером 0721182400:04:000:0277, сільськогосподарського призначення, площею 9,7219 га, розташована за межами населених пунктів Литовезької територіальної громади із цільовим призначенням - для ведення фермерського господарства.
Позивач - Литовезька сільська рада вважає земельну ділянку із кадастровим номером 0721182400:04:000:0277 комунальною власністю та самовільно зайнятою Фермерським господарством “Демікс”; просить обов`язати Фермерське господарство “Демікс” звільнити земельну ділянку із кадастровим № 0721182400:04:000:0277, привівши її до попереднього стану шляхом звільнення від сільськогосподарських культур та стягнути із Фермерського господарства “Демікс” 37 561,14 грн. шкоди (безпідставно збережених коштів), завданої внаслідок самовільного користування.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступні обставини:
- відповідач - Фермерське господарство “Демікс” користується земельною ділянкою із кадастровим № 0721182400:04:000:0277, площею 9,7219 га без жодних документів правовстановлюючого характеру, самовільно зайняв земельну ділянку; 
- у відповідача відсутні й будь-які інші документи, які можуть вказувати на причетність фермерського господарства до права використання земельної ділянки старого зразка, яке діяло відповідно до вимог Земельного кодексу України станом на 1992-2001 роки;
- розпорядником та фактичним власником земельної ділянки є Литовезька сільська рада, що підтверджується витягом із Державного реєстру речового права, в якому відсутні відомості про перебування земельної ділянки у користуванні інших юридичних чи фізичних осіб.
Вимога позивача про зобов`язання відповідача - Фермерського господарства “Демікс” в особі керівника Демковського Валерія Антоновича звільнити самовільно зайняту земельну ділянку комунальної власності не підлягає до задоволення.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
У вирішенні питання про наявність ознак самовільного зайняття земельної ділянки необхідно враховувати, що саме по собі користування земельною ділянкою без документів, що посвідчують права на неї, не є достатньою підставою для кваліфікації такого використання земельної ділянки як самовільного її зайняття. У вирішенні таких спорів необхідним є встановлення наявності у особи, в силу закону, права на отримання земельної ділянки у власність чи в користування. Отже, самовільне зайняття земельної ділянки є відмінним від користування земельною ділянкою за відсутності належним чином оформлених документів на неї. При цьому, відсутність у особи правовстановлюючих документів на земельну ділянку не може кваліфікуватися як самовільне її зайняття. Подібних за змістом висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 14.05.2020 у справі №908/394/19, від 13.09.2019 у справі №910/2944/18, від 03.09.2019 у справі №904/5076/18, від 04.04.2019 у справі №910/2655/18.
Рішенням Литовезької сільської ради Володимирського району № 50/14 від 12.12.2024 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення фермерського господарства площею 9,7219 га розташована у Волинській області Володимирського району Литовезької сільської ради (п.1); вирішено здійснити реєстрацію речового права на земельну ділянку зазначену у пункті 1 цього рішення за територіальною громадою с. Литовеж в особі Литовезької сільської ради, Волинської області, код згідно КВЦПЗ 01.02 для ведення фермерського господарства площею 9,7219 га кадастровий номер: 0721182400:04:000:0277 (п.2); вирішено включити до переліку земельних ділянок, право оренди на які виставляються на торги окремими лотами, земельну ділянку сільського господарського призначення комунальної власності, 01.02 для ведення фермерського господарства площею 9,7219 га кадастровий номер 0721182400:04:000:0277 розташовану за межами населеного пункту Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області (п.3).
На розгляді у Господарського суду Волинської області перебувала справа № 903/5/25 за позовом Фермерського господарства “Демікс” до Литовезької сільської ради про визнання недійсним та скасування рішення Литовезької сільської ради № 50/14 від 12.12.2024 та визнання права постійного користування земельною ділянкою за Фермерським господарством “Демікс”.
Рішенням Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 по справі № 903/5/25 позов Фермерського господарства “Демікс” задоволено частково; визнано недійсним п.3 рішення восьмого скликання Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області від 12 грудня 2024 року № 50/14 “Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення фермерського господарства”, яким вирішено: “Включити до переліку земельних ділянок, право оренди на які виставляються на торги окремими лотами, земельну ділянку сільського господарського призначення комунальної власності, 01.02 для ведення фермерського господарства площею 9,7219 га кадастровий номер 0721182400:04:000:0277 розташовану за межами населеного пункту Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області””; визнано за Фермерським господарством “Демікс” право постійного користування земельною ділянкою кадастровий номер 0721182400:04:000:0277 площею 9,7219 га, 01.02 для ведення фермерського господарства, розташовану за межами населеного пункту Литовезької сільської ради Володимирського району Волинської області, яка була надана у постійне користування на підставі рішення Іваничівської районної ради від 18.05.2001 року № 15/20.3 “Про надання земельної ділянки для ведення селянського/ фермерського/господарства”; стягнуто з Литовезької сільської ради на користь Фермерського господарства “Демікс” 7 570 грн витрат по сплаті судового збору; в іншій частині позову відмовлено.
Рішення набрало законної сили 09.12.2025.
Відповідно до ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. 
Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. 
Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. 
Не потребують доказування преюдиціальні обставини, тобто встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, - при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 
При цьому не має значення, в якому саме процесуальному статусі виступали відповідні особи у таких інших справах - позивачів, відповідачів, третіх осіб тощо. Преюдиціальне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями (в тому числі в їх мотивувальних частинах), а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23.05.2018 по справі № 910/9823/17.
Отже, виходячи з вищевикладеного, обставини встановлені судовим рішенням по справі № 903/5/25, яке набрало законної сили, повторного доведення не потребують.
У справі № 903/5/25 суд встановив наступні обставини. 
24.02.1995 ОСОБА_1 було видано державний акт на право постійного користування землею серії ВЛ № 54, з якого вбачається, що на підставі рішення Іваничівської районної ради від 27.01.1995 № 3/6.7 громадянину ОСОБА_1 було надано у постійне користування земельну ділянку площею 7,0 га на території Литовезької сільської ради для ведення селянського/фермерського господарства.
Згідно п. 3.3 розпорядження Іваничівської районної Державної адміністрації Волинської області від 25.11.1996. № 304 “Про передачу земельних ділянок у приватну власність та надання в користування”, ОСОБА_1 було додатково надано на території Литовезької сільської ради 7,5 га ріллі в постійне користування для розширення селянського (фермерського) господарства.
У зв`язку з цим були внесені зміни в попередній виданий 24.02.1995 державний акт на право постійного користування землею серії ВЛ № 54.
Відповідно до таблиці, яка міститься в державному акті серії ВЛ № 54 під назвою “Кількісна характеристика земель, наданих у постійне користування” всього земель: 14,5 га ріллі та 10,37 га ріллі. 
Рішенням Іваничівської районної ради від 23.09.1998 № 3/7.3 “Про передачу у приватну власність земельних ділянок селянським (фермерським) господарствам” було передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку в розмірі середньої земельної частки/паю 3,56 га в умовних кадастрових гектарах голові селянського/фермерського господарства ОСОБА_1 , що надані у постійне користування для ведення селянського/фермерського господарства. На підставі цього рішення ОСОБА_1 було видано державний акт на право приватної власності на землю від 05.10.1996 на земельну ділянку площею 4,13 га на території Литовезької сільської ради.
28.02.2001 ОСОБА_1 звернувся до Іваничівської районної ради із заявою, в якій просив вилучити земельну ділянку площею 10,37 га, яка знаходиться у постійному користуванні ФГ “Надія” у зв`язку із ліквідацією.
18.05.2001 Іваничівською районною радою прийнято рішення № 15/20.2 “Про припинення права постійного користування земельною ділянкою”, згідно з яким рада вирішила: “ 1. У зв`язку з добровільною відмовою, припинити право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 10,37 га, в т.ч. 10,37 га ріллі. 2. Передати земельну ділянку площею 10,37 га ріллі у землі запасу Литовезької сільської ради для використання за цільовим призначенням. 3. Відділу земельних ресурсів внести зміни в земельно-кадастрову документацію району та вилучити Державний акт на право постійного користування землею”.
17.11.1992 проведено державну реєстрацію Фермерського господарства “Демікс”, що підтверджується витягом з ЄДРЮОФОПГФ (дата реєстрації 17.11.1992; реєстраційний номер 11821200000000096), керівником якого є ОСОБА_2 .
18.05.2001 Іваничівська районна рада прийняла рішення №15/20.3 “Про надання земельної ділянки для ведення селянського/ фермерського/господарства”, згідно з яким надала у постійне користування земельну ділянку загальною площею 10,37 га, в т. ч. 10,37 га ріллі із земель запасу Литовезької сільської ради для ведення селянського /фермерського/ господарства “Демікс»; землекористувачу замовити необхідну проектно-технічну документацію та державний акт на право постійного користування; відділу земельних ресурсів внести відповідні зміни в земельно-кадастрову документацію”.
Зазначене рішення прийнято за результатами розгляду заяви від 15.05.2001 голови селянського/ фермерського/господарства Демковського Валерія Антоновича - жителя м. Нововолинська про надання земельної ділянки для ведення селянського/ фермерського/господарства. 
У викопіюванні публічної кадастрової карти земель Литовезької сільської ради (Литовезька об`єднана територіальна громада) Іваничівського району Волинської області, виданого в.о. начальника міськрайонного управління Відділу Іваничівському районі ГУ Держгеокадастру Волинської області відображене умовне позначення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 10,37 га, що перебуває у постійному користуванні фермерського господарства “Демікс”.
У додатку до акту обстеження на виявлення регульованих шкідливих організмів Державної фітосанітарної інспекції від 16.11.2018 містяться дані про земельну ділянку площею 10,37 га як поле № 2.
У податкових деклараціях платника єдиного податку четвертої групи ФГ “Демікс” за 2020-2024 роки, у таблиці у переліку земель, за яку сплачено податок, зазначено рілля площею 10,37 га, у відомостях про наявність земельних ділянок зазначена рілля площею 10,37 га. У податковій декларації від 14.02.2025 ФГ “Демікс” задекларовано земельну ділянку з кадастровим номером: 0721182400:04:000:0277.
31.07.2024 позивач замовив виготовлення Технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), наданої на умовах постійного користування ФГ “Демікс” за цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, на території Литовезької сільської територіальної громади Володимир-Волинського району, Волинської області.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5600813022024 від 13.08.2024 відділом №1 Управління забезпечення реалізації державної політики у сфері земельних відносин ГУ Держгеокадастру у Рівненській області здійснено державну реєстрацію на підставі Технічної із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 02.08.2024 ФОП Голуб Ірини Анатоліївни зареєстровано земельну ділянку з кадастровим номером 0721182400:04:000:0277, площею 9,7219 га, вид цільового призначення: 01.02 Для ведення фермерського господарства, місце розташування: Волинська область, Володимир-Волинський район, на території Литовезької територіальної громади сільської ради. 
У справі № 903/5/25 судом було встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 0721182400:04:000:0277 площею 9,7219 га сформована за рахунок земельної ділянки площею 10,37 га, яка на підставі рішення Іваничівської районної ради від 18.05.2001 № 15/20.3 перебуває у постійному користуванні відповідача.
На момент прийняття рішення від 18.05.2001 № 15/20.3. про надання у постійне користування відповідачу земельної ділянки загальною площею 10,37 га, в т.ч. 10,37 га ріллі із земель запасу Литовезької сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства “Демікс діяв Земельний кодекс України 1990 року в редакції 2000 року.
Статтею 19 Земельного кодексу України 1990 року було передбачено, що сільські, селищні Ради народних депутатів надають земельні ділянки у користування для всіх потреб із земель сіл, селищ, а також за їх межами для будівництва шкіл, лікарень, підприємств торгівлі та інших об`єктів, пов`язаних з обслуговуванням населення (сфера послуг), сільськогосподарського використання, ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства, індивідуального житлового, дачного і гаражного будівництва, індивідуального і колективного садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, традиційних народних промислів.
Міська Рада народних депутатів надає земельні ділянки (крім ріллі і земельних ділянок, зайнятих багаторічними насадженнями) для будь-яких потреб у межах міста.
Районні, міські, в адміністративному підпорядкуванні яких є район, Ради народних депутатів надають земельні ділянки за межами населених пунктів:
із земель запасу для сільськогосподарського використання;
із земель лісового і водного фонду у випадках, передбачених статтями 77 і 79 цього Кодексу;
для ведення селянського (фермерського) господарства, у разі відмови в наданні земельної ділянки сільською, селищною Радою народних депутатів.
Обласні Ради народних депутатів надають земельні ділянки:
із земель усіх категорій за межами населених пунктів для будівництва шляхів, ліній електропередачі та зв`язку, трубопроводів, осушувальних і зрошувальних каналів та інших лінійних споруд;
в усіх інших випадках, крім передбачених частинами першою, другою, третьою і п`ятою цієї статті.
Згідно зі ст. 7 Земельного кодексу України 1990 року в редакції, чинній на момент отримання відповідачем земельної ділянки для ведення фермерського господарства, користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності, зокрема, громадянам України для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.
Згідно зі ст. 2 Закону України “Про селянське фермерське господарство” 1991 року, чинного на час створення ФГ “Демікс” та передачі у постійне користування спірної земельної ділянки, селянське (фермерське) господарство є формою підприємництва громадян України, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою та реалізацією. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником. На ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається відповідно Державний акт на право приватної власності на землю, Державний акт на право постійного користування землею. 
Статтею 5 Закону України “Про селянське фермерське господарство” 1991 року визначався порядок надання земельних ділянок для ведення селянського (фермерського) господарства.
Згідно з рішенням Іваничівської районної ради від 18.05.2001 року № 15/20.3 “Про надання земельної ділянки для ведення селянського/ фермерського/господарства” земельну ділянку, загальною площею 10,37 га, яка на праві постійного користування за рішенням Іваничівської районної ради надана ОСОБА_2 для ведення селянського (фермерського) господарства, була надана йому саме як спеціальному суб`єктові – голові селянського (фермерського) господарства у порядку, встановленому законодавством, яке діяло на час прийняття рішення від18.05.2001 № 15/20.3.
Законом України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ прийнято нову редакцію Земельного кодексу України, який набрав чинності 01 січня 2002 року та яким змінено порядок надання земельних ділянок у власність та користування.
Згідно зі статтею 92 Земельного кодексу України 2002 року право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають лише підприємства, установи та організації, що належать до державної або комунальної власності.
У Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що використання терміну “набувають”, що означає “ставати власником чого-небудь, здобувати що-небудь”, після набрання чинності статтею 92 ЗК України 2002 року свідчить, що ця норма не обмежує і не скасовує діюче право постійного користування земельними ділянками, набуте громадянами в установлених законодавством випадках за станом на 01 січня 2002 року до його переоформлення.
Відповідно до пунктів 1, 6 розділу Х “Перехідні положення” Земельного кодексу України 2002 року рішення про надання в користування земельних ділянок, а також про вилучення (викуп) земель, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію цього Кодексу, підлягають виконанню відповідно до вимог цього Кодексу.
Громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за Земельним кодексом К України 2002 року не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2005 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. При переоформленні права постійного користування земельними ділянками, наданими для ведення селянських (фермерських) господарств, у довгострокову оренду строк оренди визначається селянським (фермерським) господарством відповідно до закону. При цьому розмір орендної плати за земельні ділянки не повинен перевищувати розміру земельного податку.
У подальшому строк переоформлення права постійного користування земельною ділянкою неодноразово продовжувався Верховною Радою України, однак Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: пункту 6 розділу Х “Перехідні положення” ЗК України 2002 року щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення; пункту 6 постанови Верховної Ради України “Про земельну реформу” від 18 грудня 1990 року № 563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.
Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що пункт 6 розділу Х “Перехідні положення” Земельного кодексу України 2002 року через відсутність встановленого порядку переоформлення права власності або оренди та унеможливлення безоплатного проведення робіт із землеустрою і виготовлення технічних матеріалів та документів для переоформлення права постійного користування земельною ділянкою на право власності або оренди у строки, визначені Кодексом, суперечить положенням частини четвертої статті 13, частини другої статті 14, частини третьої статті 22, частини першої статті 24, частин першої, другої, четвертої статті 41 Конституції України.
За таких обставин особа, яка володіє земельною ділянкою на праві постійного користування за законом, не може бути позбавлена права на таке володіння. Право постійного користування земельною ділянкою, набуте особою у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не підлягає обов`язковій заміні.
У постанові від 05 листопада 2019 року у справі № 906/392/18 (провадження № 12-57гс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених статтею 141 Земельного кодексу України, перелік яких є вичерпним. Дії органів державної влади та місцевого самоврядування, спрямовані на позбавлення суб`єкта права користування земельною ділянкою після державної реєстрації такого права поза межами підстав, визначених у статті 141 ЗК України, є такими, що порушують право користування земельною ділянкою. Громадяни та юридичні особи не можуть втрачати раніше наданого їм в установлених законодавством випадках права користування земельною ділянкою за відсутності підстав, встановлених законом. Така позиція відповідає висновку, викладеному у Рішенні Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 922/989/18 (провадження № 12-205гс19) зазначено, що громадяни та юридичні особи, які до 01 січня 2002 року отримали у постійне користування земельні ділянки, правомочні використовувати отримані раніше земельні ділянки на підставі цього правового титулу без обов`язкового переоформлення права постійного користування на право власності на землю чи на право оренди землі.
З моменту державної реєстрації селянського (фермерського) господарства та набуття ним прав юридичної особи таке господарство на основі норм права набуває як правомочності володіння і користування, так і юридичні обов`язки щодо використання земельної ділянки. Велика Палата Верховного Суду звертала увагу, що у відносинах, а також спорах з іншими суб`єктами, голова фермерського господарства, якому була передана у власність, постійне користування чи оренду земельна ділянка, виступає не як самостійна фізична особа, власник, користувач чи орендар земельної ділянки, а як представник (голова, керівник) фермерського господарства. У таких правовідносинах їх суб`єктом є не фізична особа - голова чи керівник фермерського господарства, а фермерське господарство як юридична особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 615/2197/15-ц (провадження № 14-533цс18).
ОСОБА_2 , як голова Фермерського господарства “Демікс”, не отримав державний акт на право постійного користування землею у порядку, передбаченому Земельним кодексом України 1990 року, не оформив відповідне право на спірну земельну ділянку відповідно до вимог Земельного кодексу України 2002 року, однак відповідно до пункту 1 розділу Х “Перехідні положення” Земельного кодексу України 2002 року як в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, так і в редакції станом на час розгляду справи, рішення про надання у користування земельних ділянок, прийняті відповідними органами, але не виконані на момент введення у дію Земельного кодексу України 2002 року, підлягають виконанню відповідно до вимог Земельного кодексу України 2002 року.
Отже, рішення Іваничівської районної ради від 18.05.2001 №15/20.3 “Про надання земельної ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства” є чинним та створює для ФГ “Демікс” правову підставу для оформлення речового права на землю у встановленому законодавством порядку.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 13.08.2024 у справі № 910/9909/23 та від 30 жовтня 2024 року у справі № 350/1524/20.
Згідно з чинною редакцією статті 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
У статті 27 зазначеного Закону закріплені підстави для державної реєстрації прав, до яких щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав віднесено, зокрема: державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 01.01.2013; рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна з державної у комунальну власність тощо.
Закон України "Про Державний земельний кадастр" у пунктах 2, 10 розділу VII "Прикінцеві та перехідні положення" передбачає, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється, зокрема, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Водночас документи, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними.
Аналогічні положення містяться в п. 115 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду державний акт на право постійного користування земельною ділянкою є документом, який посвідчує наявність такого права. Існування права постійного користування земельною ділянкою у відповідного суб`єкта не залежить від наявності чи відсутності у нього такого державного акта. Подібні за змістом висновки викладені, зокрема, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.11.2019 у справі №823/1984/16 та постанові Верховного Суду від 06.07.2021 у справі №903/704/20.
У постанові Верховного Суду від 15.11.2021 у справі № 906/620/19 викладено висновок, відповідно до якого право постійного користування земельною ділянкою, набуте у встановленому законодавством порядку, відповідно до законодавства, що діяло на момент набуття права постійного користування, не втрачається та не припиняється навіть у тому разі, якщо особа, яка за чинним законом не може набути таке право, не здійснить переоформлення цього права в інший правовий титул. Право постійного користування зберігається і є чинним до приведення прав та обов`язків щодо такої земельної ділянки у відповідність до вимог чинного законодавства й переоформлення права постійного користування у право власності чи оренду (пункт 85 постанови). У цій постанові Верховний Суд також дійшов висновку, що право постійного користування землею, яке виникло в суб`єкта господарювання до набрання чинності Земельним кодексом України - 01 січня 2002 року, продовжує зберігатися у подальшому, а отже, може переходити від підприємства до його правонаступника навіть якщо чинне законодавство вже не передбачає підстав для набуття права постійного користування землею для такої особи.
З наведеного випливає, що відсутність державного акта на право постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства не може свідчити про відсутність такого права, враховуючи триваючий характер оформлення землекористування. Відповідне право вважається набутим у зв`язку з прийняттям радою рішення та подальшою державною реєстрацією такого права. Державна реєстрація лише підтверджує існування у особи такого права. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 лютого 2025 року у cправі № 910/19615/23.
У процесі розгляду справи №903/733/25 встановлено, що 16.12.2025 державним реєстратором Виконавчого комітету Нововолинської міської ради на підставі рішення Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 у справі № 903/5/25 за відповідачем зареєстровано право постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером 0721182400:04:000:0277.
Приймаючи до уваги ті обставини, які встановлені рішенням Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 у справі № 903/5/25, і які не потребують повторного доведення, у зв`язку із прийняттям Іваничівською районною радою рішення №15/20.3 від 18.05.2001 “Про надання земельної ділянки для ведення селянського/ фермерського/господарства”, згідно з яким надано відповідачу у постійне користування земельну ділянку загальною площею 10,37 га, в т. ч. 10,37 га ріллі із земель запасу Литовезької сільської ради для ведення селянського /фермерського/ господарства “Демікс», а також зважаючи на той факт, що державним реєстратором Виконавчого комітету Нововолинської міської ради на підставі рішення Господарського суду Волинської області від 06.11.2025 у справі № 903/5/25 за відповідачем зареєстровано право постійного користування на земельну ділянку з кадастровим номером 0721182400:04:000:0277 у Державному реєстрі речових прав, правові підстави для задоволення позову Литовезької сільської ради про зобов`язання Фермерського господарства “Демікс” звільнити земельну ділянку із кадастровим № 0721182400:04:000:0277, площею 9,7219 га як самовільно зайняту, відсутні, а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити.
Щодо вимоги Литовезької сільської ради про стягнення з Фермерського господарства “Демікс” 37561,14 грн шкоди (безпідставно збережених коштів), завданої внаслідок самовільного користування земельною ділянкою, то у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити, оскільки судом не встановлено факту самовільного користування відповідачем земельною ділянкою, а тому вимога позивача про стягнення коштів є безпідставною.

Керуючись ст. ст. 73, 74, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд
в и р і ш и в:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги це рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Північно-західного апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повне рішення виготовлено і підписано 31.03.2026

Суддя І. О. Якушева