ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

03 березня 2026 року	Справа №160/25341/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Калугіної Н.Є., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Південно-Східної митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -
ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості UA110050/2025/000095/1 від 08.08.2025 року;
- визнати протиправним та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA110050/2025/000157 від 08.08.2025 року.
В обґрунтування позовної заяви зазначено, що з метою митного оформлення товарів позивачем подано до митниці електронну митну декларацію, в якій обрано основний метод визначення митної вартості товару за ціною контракту та подані документи, що підтверджують заявлену митну вартість товару відповідно до вимог частини 2 статті 53 Митного кодексу України, які не містили розбіжностей та ознак підробки, а, навпаки, містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, що, в свою чергу, виключало можливість витребування митницею у декларанта додаткових документів у розумінні приписів ч.3 ст.53 Митного кодексу України. Однак, відповідач, не зважаючи на вищенаведене, посилаючись на формальні підстави, витребував у позивача додаткові документи. Позивач додатково надав наявні в нього документи та повідомив митний орган, що не має можливості надати інші витребувані документи, з огляду на їх відсутність. Проте, відповідач, не здійснивши повну перевірку відомостей, що містяться в наданих документах, що підтверджують заявлену митну вартість та правильність розрахунку, здійсненого декларантом, не упевнившись в достовірності та точності заяв, документів та розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару, відповідно до якого загальна митна вартість задекларованих товарів була скоригована за другорядним методом визначення митної вартості - резервний метод, згідно з положеннями ст.64 Митного кодексу України. 
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 08.09.2025 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, встановлено учасникам процесу строки для надання заяв по суті справи.
Згідно наданого відповідачем відзиву, відповідач пред`явлений позов не визнав та заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що під час здійснення Південно-Східною митницею контролю правильності визначення митної вартості товарів, які надійшли на адресу позивача, та перевірки документів, поданих до митниці для підтвердження митної вартості товарів декларантом разом з митною декларацією, було встановлено, що в поданих документах містяться розбіжності, а також надані позивачем документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Отже, відповідач вказує, що за результатами розгляду поданих документів, виник сумнів у правильності визначення декларантом митної вартості товарів, який став підставою для витребування додаткових документів для підтвердження заявленої позивачем митної вартості, однак, такі документи декларантом надані не були, у зв`язку із чим відповідачем обґрунтовано прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості. Таким чином, посадові особи митниці при прийнятті спірних рішень діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Згідно наданої позивачем відповіді на відзив, позивач не погоджується з доводами викладеними у відзиві на позов, зазначає, що вони спростовуються наданими під час митного оформлення документами. 
Відповідачем подані заперечення на відповідь на відзив, в яких він не погоджується з доводами, викладеними у відповіді на відзив, просив відмовити у задоволенні позову, зазначив, що у відповідь на повідомлення митниці за результатами здійсненого контролю правильності визначення митної вартості товарів, декларантом надіслано відмову від надання додаткових документів. Також декларант не зазначив про необхідність проведення дій передбачених ч.5 та ч.6 ст.55 МКУ. Вказане стало підставою для проведення посадовою особою митниці подальших дій передбачених положеннями МКУ та оформлення рішення про коригування митної вартості товарів.
Позивачем також подано заяву про відшкодування вартості витрат понесених у зв`язку із наданням професійної правничої допомоги.
Відповідачем подані заперечення щодо заяви позивача про відшкодування вартості витрат понесених у зв`язку із наданням професійної правничої допомоги.
Позивач надав заяву, в якій не погоджується з доводами відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування правничої допомоги.
У свою чергу, відповідач подав заперечення на вищевказану заяву позивача.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з ч.1 ст.258 КАС України суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Частиною 4 статті 243 КАС України встановлено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд встановив таке.
15.01.2025 року між ALBATROS ARACILIK HIZM. IC VE DIS TIC. LTD. STI, Туреччина (продавець) та ФОП ОСОБА_1 (покупець) укладено контракт на продаж №HA-01, відповідно до умов якого, продавець погоджується продати, а покупець придбати харчові продукти, в тому числі горіхи, томатну паста або інші вказані в Iнвойсах (надалі – «ТОВАР»). Умови (базис) поставки: DAP кордон України, FCA Ізмаїл (Інкотермс 2010) або інші базиси поставки згідно «Інвойсів». Кількість та асортимент кожної партії Товару визначається у Інвойсах або Додатках до цього Контракту. Кількість Товару зазначається в одиницях згідно Інвойсів (п.1.1, 1.2, 1.3 контракту).
Умовами п. 2.1, 2.2 контракту передбачено, що ціна на Товар у валюті платежу зазначається в Інвойсах на кожну партію Товару. Валютою платежу є долар США (USD).
Також умовами контракту передбачено, що:
ціна Товару включає: 
а) вартість ящиків тари (контейнерів), в яку упаковано товар, або іншої упаковки, що для митних цілей вважаються єдиним цілим з відповідним Товаром; 
(b) вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням;
(c) витрати на завантаження Товарів у транспорт Покупця та оформлення необхідних документів/сертифікатів у країні відправлення. 
Загальна вартість цього Контракту – 1 000 000,00 (один мільйон) доларів США. Продавець продає Товар Покупцю окремими партіями відповідно до Інвойсів та (або) додатків до цього Договору. Умови поставки зазначаються в Інвойсах та (або) додатках до цього Контракту. 3.3. Умови поставки означають умови та методи щодо відправки та доставки Товарів відповідно до Інкотермс 2010, серії заздалегідь визначених комерційних термінів, опублікованих Міжнародною торговою палатою (ICC), що належать до міжнародного комерційного права.
На виконання умов вказаного контракту, згідно Специфікації №1 від 05.04.2025 до Контракту № HA-01 від 15.01.2025, Компанія ALBATROS виставила позивачу інвойс №2Н на суму 43 540,64 дол США на поставку 50,336 тон (+- 2%) томатної пасти 36% в асептичній упаковці, упакованої в 208 бочок (країна походження – Китай, виробник - TIANJIN KUNYU INT.CO., Китай) за ціною 865 дол. США за 1 тону на умовах DAP Дніпро (Україна).
29.07.2025 позивачем з метою здійснення митного контролю та митного оформлення отриманого на Контрактом № HA-01 товару до Південно-Східної митниці митну було подано декларацію 25UA110050002843U0, якою декларувався товар: «Асептична томатна паста приготовлена без додавання оцту чи оцтової кислоти…». 
З метою підтвердження митної вартості позивачем разом з ЕМД надано такі документи: сертифікат якості б/н від 05.04.2025, пакувальний лист 2H від 05.04.2025, рахунок-фактура (iнвойс) №2H від 05.04.2025, коносамент №BW25030815 від 04.04.2025, накладна УМВС (SMGS consignment note (rail)) №31520491 від 06.07.2025, накладна УМВС (SMGS consignment note (rail)) №31520522 від 06.07.2025, декларацiя про походження товару №2H від 05.04.2025, комерційна пропозиція виробника від 21.03.2025, Комерційна пропозиція постачальника від 01.04.2025, платіжне доручення постачальника від 18.03.2025, прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 21.03.2025, прайс-лист постачальника від 01.04.2025, контракт № СКУ250313МЕР від 13.03.2025, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів № HA-01 15.01.2025, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) №5 від 05.04.2025, специфікація від 05.04.2025, фітосанітарний сертифікат 26.03.2025, копія митної декларації країни відправлення №020220250000334677 від 02.04.2025. 
08.08.2025 митницею направлено позивачу повідомлення про надання додаткових документів: :1) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 2) транспортні(перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 3) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) актуальні каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; 6) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
У відповідь на вказане повідомлення позивач листом від 08.08.2025 повідомив відповідача про те, що за МД № 25UA110050002694U8 від 06.07.2024 надані усі документи.
08.08.2025 року Південно-Східна митниця прийняла Рішення про коригування митної вартості товарів №UA1100050/2025/000095/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення UA110050/2025/000157, яким відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів.
Товар було оформлено за митною декларацією № 24UA110130024499U9 від 25.10.2024. 
Митницею відкориговано митну вартості товару та застосовано другорядний метод визначення митної вартості - 2-r - резервний метод та винесено відповідне рішення про коригування митної вартості товару №1 -томати консервовані без додавання оцту з вмістом сухої речовини понад 30 мас.% в первинній упаковці, масою нетто понад 1кг:Паста томатна 36-38% BRIX Cold Break холодного консервування, врожай 2024 року, вага нетто - 19400 кг, фасована в асептичні мішки, запакована в 80 шт. металевих бочках з кришками, згідно ЕМД від 09.08.2024 № 24UA110130018085U1 на рівні 1,93 дол. США/кг. 
Згідно із рішенням про коригування митної вартості товару, митницею встановлені такі розбіжності:
1. Для підтвердження ціни та фактурної вартості товару надано наступні документи: інвойс від 05.04.2025 № 2H на суму 43540,64дол. США. Якщо рахунок сплачено, документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до положень частини другої ст. 53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. За загальними правилами покупець зобов`язаний сплатити продавцю повну ціну переданого товару (ст. 692 Цивільного кодексу України). В інвойсі від 05.04.2025 № 2H зазначено умови оплати як післяплата 100%, але не вказано строки, в які повинно здійснити оплату. Відповідно до п. 6.1. Контракту якість товару, що поставляються, має відповідати стандартам, технічним умовам (за їх наявності), іншій технічній документації, що встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (стандартам) виробника товарів. До митного контролю та оформлення надано Сертифікат якості (не виробника а продавця товарів) № б/н від 05.04.2025, цей Сертифікат тотожний поняттю паспорт якості – це документ, що містить дані для ідентифікації та фактичні значення показників якості продукції, отримані в результаті лабораторних випробувань, а також інформацію про їх відповідність вимогам нормативних документів. Але оскільки Сертифікат якості надано не виробником товару, виникає сумнів щодо заявлених стандартів. Також в наданих комерційних інвойсах відсутні дані щодо якості товару. Документи що підтверджують якість товару декларантом не надано. Також, у наданому декларантом Сертифікаті якості (не виробника а продавця товарів) № б/н від 05.04.2025 зазначено: Produced in Turkey by Tat G?da A.S. (Tatkavakl?, 16140 Mustafakemalpasa/ Bursa, хоча, згідно транспортних документів, країна відправлення товару – Китай. До того ж, Сертифікат якості виданий продавцем товару 05.04.2025, а згідно інвойсу від 05.04.2025 № 2H товар вироблено у 2024 році, що викликає сумніви щодо проведення досліджень продавцем, оскільки відправником товару є компанія TIANJIN HENG JUN LONG COMMERCIAL CO., LTD. – Китай, а згідно маркуванню на товарі та відомостям, унесеним декларантом до гр. 31 ЕМД, виробником товару є компанія TIANJIN KUNYU INTERNATIONAL CO.,LTD. – Китай. Також, декларантом надано посередницький договір між продавцем - компанією TIANJIN HENG JUN LONG COMMERCIAL CO., LTD. – Китай та покупцем - компанією ALBATROS ARACILIK HIZM. IC VE DII TIC. LTD. STI. Туреччина, це обидві треті сторони, адже виробником товару є компанія TIANJIN KUNYU INTERNATIONAL CO.,LTD. – Китай. Ніякої інформації стосовно вартості товару від виробника не надано. 
2. У митній декларації відправника (далі МД) від 02.04.2025 № 020220250000334677 зазначено країну отримувача – Польща, а не Україна, також у цій МД вказано умови поставки FOB, що суперечить даним, внесеним до гр. 20 ЕМД – DAP DNIPRO. Поставка товару здійснюється із застосуванням комбінованих видів транспорту, через морський порт з подальшим перевантаженням на залізничні види транспорту. При доставці товару значно збільшується кількість отриманих послуг з доставки товару та відповідно збільшуються суми транспортних витрат, які повинні бути включеними до митної вартості товару при її розрахунку. Зокрема, але не виключно, мова йде про наступні послуги: навантаження/розвантаження» з корабля, зберігання придбаного товару; навантаження на залізничні вагони тощо. Крім вищевказаного, при перевезенні товарів комбінованими видами транспорту, через морські порти з подальшим перевантаженням на автомобільні, залізничні види транспорту, можливо зберігання товарів, подвійне завантаження/розвантаження (з корабля та/або місця зберігання на залізничні платформи тощо). Таким чином вищезазначене може свідчити про невключення до митної вартості транспортної складової. 
3. Щодо наданих декларантом прайс-листа постачальника від 01.04.2025 та комерційної пропозиції постачальника від 01.04.2025. При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою, відповідно до статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній ході торгівлі в умовах повної конкуренції. Згідно загальносвітової практики прейскурант (прайс-лист) та комерційна пропозиція мають містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару. Прейскурант (прайс-лист) постачальника товару та комерційна пропозиція від 01.04.2025 компанії ALBATROS ARACILIK HIZM. IC VE DII TIC. LTD. STI. - Туреччина містять цінову інформацію виключно на асортимент товарів, які декларуються за ЕМД від 29.07.2025 № 25UA110050002964U8 та зазначені в доповнені (специфікації) від специфікації до Контракту від 05.04.2025 № 1 та інвойсі від 05.04.2025 № 2H та не містять інформацію про умови поставки, на яких виставлено ціну. Наданий декларантом прайс-лист та комерційна пропозиція від 01.04.2025 мають суб`єктивний характер в розумінні вимог статті 52 МКУ, адже містять виключно перелік товарів, заявлених за ЕМД від 29.07.2025 № 25UA110050002964U8, що не відповідає вимогам п.2 ч.2 статті 52 МКУ. Стосовно наданих декларантом прайс-листа та комерційної пропозиції виробника від 21.03.2025, то ці документи виставлено компанією TIANJIN HENG JUN LONG COMMERCIAL CO., LTD. – Китай, а виробником товару є компанія TIANJIN KUNYU INTERNATIONAL CO.,LTD. – Китай, тобто ці документи не є документами виробника товару. Таким чином, надані декларантом вищезазначені документи не відповідають вимогам статті 52 МКУ. Також, декларантом не надано Сертифікат про походження товару, що ускладнює ідентифікацію товару як походженням з Китаю, оскільки у Сертифікаті якості наявний запис: Produced in Turkey by Tat G?da A.S. (Tatkavakl?, 16140 Mustafakemalpasa/ Bursa. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає про таке.
Відповідно до ч.1 ст.49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.52 Митного кодексу України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з ч.1 ст.53 Митного кодексу України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Суд зазначає, що ч.2 ст.53 Митного кодексу України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення. До них відносяться: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
З аналізу частин першої та другої статті 53 Митного кодексу України слідує, що Митним кодексом передбачено вичерпний перелік документів, що подається декларантом органу доходів і зборів для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення.
Дана норма кореспондується з положеннями статті 318 Митного кодексу України, у частині третій якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання органами доходів і зборів мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи.
Це також відповідає стандартним правилам, встановленим пунктами 3.16 та 6.2 Загального додатку до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур, до якої Україна приєдналась згідно із Законом України від 15 лютого 2011 року «Про внесення змін до Закону України «Про приєднання України до Протоколу про внесення змін до Міжнародної конвенції про спрощення та гармонізацію митних процедур», якими запроваджено стандартні правила, а саме на підтвердження декларації на товари митна служба вимагає тільки ті документи, які є необхідними для проведення контролю за даною операцією та забезпечення виконання усіх вимог щодо застосування митного законодавства; митний контроль обмежується мінімумом, необхідним для забезпечення дотримання митного законодавства.
Крім того, це узгоджується з проголошеними у статті 8 Митного кодексу України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності та презумпції невинуватості, єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України, спрощення законної торгівлі, заохочення доброчесності, гласності та прозорості.
За правилами ч.3 ст.53 Митного кодексу України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з таких підстав: надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З наведеним висновком кореспондуються положення п.2 ч.5 ст.54 Митного кодексу України, за змістом якої відповідач має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Відповідно до ч.3 ст.54 Митного кодексу України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування, відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Частиною 6 статті 54 Митного кодексу України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За приписами ч.1 ст.55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Згідно з ч.1 ст.57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до ч.ч.2-8 ст.57 Митного кодексу України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу, відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості, згідно з положеннями статей59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. У разі неможливості визначення митної вартості товарів, згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу. При цьому, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Разом з тим, згідно з ч.2 ст.58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Частиною 7 статті 54 Митного кодексу України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Також за приписами частин першої, другої статті 64 Митного кодексу України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз вказаних положень Митного кодексу України дає підстави для висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак, дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості та обов`язок послідовного вибору методів (від першого до шостого) визначення митної вартості товарів. У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично (частина сьома статті 54 Митного кодексу України).
Згідно з частиною шостою статті 53 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
В той же час, витребуванню підлягають лише ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а визначення митної вартості не за першим методом можливе тільки тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Таким чином, митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митному органу право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.06.2019 в адміністративній справі №803/667/17.
Отже, наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Як видно з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення товару документи, що передбачені частиною другою статті 53 МК України.
Суд установив, що відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів, заявленої позивачем, дійшов висновку, що в наданих декларантом документах міститься ряд розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості.
Щодо тверджень митниці про те, що позивачем не доведено митну вартість товару, оскільки не надано документи, що свідчили б про оплату товару.
Якщо рахунок сплачено, документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до положень ч. 2 ст. 53 МКУ, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару. 
Як встановлено судом, під час митного оформлення товару, позивачем надано інвойс від 05.04.2025 № 2H на суму 43 540,64 дол. США, в якому визначено форму оплати, як 100% післяплата, термінів, протягом яких позивач повинен здійснити оплату після отримання товару, не вказано. 
Однак, згідно правового висновку, сформованого у постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 420/4820/19, інвойс є розрахунково-платіжним документом, в якому виставляються суми до сплати покупцю, та в наданих до митного оформлення інвойсах міститься вся необхідна інформація для визначення митної вартості товару за ціною договору. Інвойс, засвідчений підписом та скріплений печаткою, є належним та допустимим засобом доказування митної вартості.
До того ж, суд у цій справі зазначає, що у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару .У свою чергу умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися органом доходів і зборів до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару.
Таким чином, позивачем належними доказами підтверджено митну вартість товару, тому такі твердження відповідача є необгрунтованими.
Щодо невключення до митної вартості товару транспортної складової. 
Судом встановлено, що компанія ALBATROS (Туреччина, покупець) придбала томатну пасту (товар, що проходив митне оформлення) у компанії TIANJIN HENG JUN LONG COMMERCIAL CO., LTD (Китай, продавець), згідно Контракту від 13.03.2025, на умовах FOB. Згідно умов цього контракту, продавець взяв на себе зобов`язання щодо відправки позивачу у цій справі замовленого товару. Умови поставки від виробника товару (TIANJIN HENG JUN LONG COMMERCIAL CO., LTD) були відображені у декларації країни відправника – Китай. На виконання контракту на продаж від 13.03.2025 року TIANJIN HENG JUN LONG COMMERCIAL CO., LTD. передала товар морському перевізнику (FOB) для перевезення з порту Shenzhen, Китай до порту Gdansk, Польща.
Вказаний контракт та коносамент позивач надав митниці під час митного оформлення. 
Базис поставки DAP Дніпро, який передбачений умовами контракту між позивачем та компанією ALBATROS, та був вказаний у ЕМД, передбачає покладення на продавця витрат з транспортування товару. 
Позивачем під час митного оформлення товару також наданий інвойс компанії ALBATROS №15/7/2025 від 10.07.2025 року, виписаний компанією Fenix Cargo (https://feniks.net.pl), який містить відомості про вартість транспортування двох морських контейнерів CMAU7683789, SEGU4815680 з Китаю до м. Дніпро, Україна (9460,00 дол. США або 4730,00 дол. США за 1 контейнер). 
В інвойсі №15/7/2025 від 10.07.2025 зазначено, що вантажовідправником товару виступає TIANJIN HENG JUN LONG COMMERCIAL CO., LTD., Китай, а товар відвантажується в контейнерах №№ CMAU7683789 та SEGU4815680 по 104 бочки в кожному. 
Декларант надав митному органу коносамент від 04.04.2025 № №BW25030815, згідно якого бочки із товаром завантажено в два 40-футові (HQ) морські контейнери та транспортовано з Китаю (XINGANG) в Україну (Дніпро) за таким маршрутом: - морським транспортом на судні VOY.NO з порту XINGANG (вантажовідправник - TIANJIN HENG JUN LONG COMMERCIAL CO., LTD., Китай), Китай до порту GDANSK, Польща та в якому також зазначено остаточне місце призначення (final destination) – Україна.
До того ж позивач під час митного оформлення надав до залізничні накладні від 06.07.2025 року (відправлення №31520491 та 31520522), згідно яких, товар відправлено залізничним транспортом з Польщі (термінал Gliwice) в Україну на станцію призначення Самар-Дніпровський, 
Отже, погоджений сторонами базис поставки (DAP, delivered at place або поставка в місці призначення) покладає на продавця всі витрати й ризики, пов`язані з транспортуванням товару в місце призначення, включаючи (де це буде потрібно) будь-які збори для експорту з країни відправлення. 
За змістом ч. 10 ст. 58 МК України складовими митної вартості, які додаються до ціни товару, є витрати, понесені покупцем та не включались до ціни товару.
Тому, транспортні витрати не входять до складових митної вартості.
Таким чином, твердження митниці про ненадання позивачем документів що підтверджують транспортні витрати, є необґрунтованими, та судом відхиляються. 
Щодо твердження митниці про суб`єктивний характер прайс-листа та комерційної пропозиції.
Пункт 2 ч. 2 ст. 52 МК України встановлює обов`язок декларанта, який заявляє митну вартість товару, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. 
Перелік документів, які можуть містити дані, що піддаються обчисленню, визначені ч. 2 ст. 53 МК України, і в такому переліку - відсутні прайс-лист та комерційна пропозиція. Такі документи можуть належати до групи додаткових документів, які надаються митному органу у виключних випадках, передбачених ч. 3 ст. 53 МК України: «каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару». 
До того ж, у Постанові від 23 жовтня 2020 року у справі № 810/690/17 Верховним Судом сформовано висновок про те, що прайс-лист: по - перше, не є основним документом відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України, який підтверджує митну вартість товарів, по - друге, прайс-лис - це довідник цін (тарифів) на товари та/або види послуг, який адресований невизначеному колу покупців, по - третє, жодним нормативним актом, в тому числі і міжнародним, не встановлено вимоги до форми та змісту прайс-листів, тобто прайс-лист є документом довільної форми, а тому митний орган не може посилатись на неповноту чи обмеженість його відомостей, як на підставу для коригування митної вартості товару.
Таким чином, суд погоджується з позицією позивача, згідно якої, прайс-лист та комерційна пропозиція не є документами, які підтверджують митну вартість, а тому вони не можуть бути джерелом інформації про «розбіжності» у розумінні ч. 3 ст. 53 МК України та зумовлювати виникнення у митного органу сумнівів у заявленої митної вартості товару. 
Згідно наданого до митного оформлення прайс – листа, він містить всі необхідні відомості щодо ідентифікації товару - найменування товару, артикул, ціна тощо. 
Крім того, прайс – лист (прейскурант) є документом, який складений контрагентом позивача, тому на зміст та форму такого документа позивач впливати не може. 
Таким чином, такі твердження митниці не є обгрунтованими та не дають підстав для висновку про не підтвердження позивачем складових митної вартості товару.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 08.10.2019 року у справі №803/776/17, від 11.06.2020 року у справі №815/5597/17, декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами (складовими), які входять до митної вартості товару відповідно до умов поставки. Натомість, у випадку, якщо відповідач стверджує, що декларантом були понесені додаткові витрати, що впливають на митну вартість товару, відповідач повинен довести наявність цих фактів. 
Суд зазначає, що рішення митного органу не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару; висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах та обставинах. 
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні по справі Суомінен проти Фінляндії (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року зазначив, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, надавши обґрунтування своїх рішень. 
Отже, інших обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору, відповідачем не наведено, а тих, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару, судом не встановлено.
Отже, суд вважає, що на підставі наданих декларантом документів, перелік яких відповідає вимогам ч.2 ст. 53 Митного кодексу України, митний орган мав можливість перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих позивачем, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 Митного кодексу України, і ці документи не містили дійсних розбіжностей, які б давали привід для обґрунтованого сумніву у правильності заявленої митної вартості.
Наведені зауваження, що викладені відповідачем у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів, суд вважає помилковими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товарів за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару, не вказують на наявність розбіжностей, які мають вплив на правильність визначення митної вартості. Документи, на які посилається відповідач не є документами, які підтверджують митну вартість товарів, вичерпний перелік яких наведено у частині 1 статті 53 Митного кодексу України.
Отже, у ході судового розгляду справи суд дійшов висновку про те, що відповідач не спростував контрактну ціну товару, а також не підтвердив об`єктивну неможливість на підставі наданих позивачем документів визначити ціну та рівень митної вартості товару за ціною договору. Додаткових переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не надано, a інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару судом не встановлено.
При цьому, митним органом скориговано митну вартість товару за резервним методом на підставі наявної у митного органу інформації, за якою джерелом інформації, яким користувався митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості товару – стала ЕМД від 12.05.2025 № 25UA500500015079U0, за якою задекларований аналогічний товар. Однак митниця не зазначила базис поставки товару, виробника, кількість посередників, використаний маршрут та види транспорту, наявність страхування, що є обставинами, які можуть істотно впливати на ціну товару. 
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування. 
Між тим, спірне Рішення про коригування митної вартості товарів такої інформації не містить, що не дає підстав вважати його обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
У постанові від 05.02.2019 у справі №816/1199/15-а Верховний Суд дійшов висновку, що у разі визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу, рішення про коригування заявленої митної вартості, окрім обов`язкових відомостей визначених ч.2 ст.55 МК України, має також містити порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за такими другорядними методами, як за ціною договору щодо ідентичних товарів, за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, на основі віднімання вартості, резервний метод. При здійсненні контролю за коригуванням митної вартості товару, проведеним органом доходів і зборів за другорядним методом (за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; за резервним методом), має бути доведено, що товар за певною митною вартістю дійсно був увезений до України, що митна вартість за відповідною вантажною митною декларацією не була відкоригована; що рішення про коригування (якщо воно приймалося) було оскаржене до суду та скасоване судом.
Крім того, суд зауважує, що наявність в автоматизованій системі аналізу та управління ризиками інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії валі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо).
Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати більше значення, ніж надані декларантом первинні документи про товар.
Водночас, ціна є грошовим вираженням лише у разі коли існує рівновага між попитом та пропозицією. В інших випадках коливання цін спричиняються не вартістю, а іншими причинами.
Отже, факт наявності у автоматизованій системі митного органу інформації, що товар, який задекларовано позивачем, розмитнювався ним раніше чи іншими особами за значно вищою вартістю, за відсутності інших визначених законом підстав, не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29.01.2019 справа №815/6827/17, від 22.04.2019 справа № 815/6242/17, від 07.08.2018 справа №815/3400/17.
Верховним Судом у постанові від 04.09.2018 року у справі № 818/1186/17 зазначено, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Відповідно до позиції Верховного Суду у постанові від 27.07.2018 року у справі №809/1174/17 у рішенні про коригування заявленої митної вартості, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію, яка використовувалася митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Зважаючи на те, що під час митного оформлення митницею не було висловлено жодних обґрунтованих сумнівів щодо розбіжностей у числових значеннях складових митної вартості товарів у поданих декларантом документах щодо ціни товару, про що свідчить аналіз змісту спірного рішення про коригування митної вартості товару, слід дійти висновку, що наведені документи не містили жодних розбіжностей саме у числових значеннях складових митної вартості товарів, у зв`язку із чим наявні підстави вважати, що митний орган не навів жодних обґрунтованих сумнівів щодо неможливості визначення митної вартості товарів за поданими декларантом документами, а тому відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не мав правових підстав для витребування додаткових документів у декларанта.
Враховуючи, що відповідачем не надано належних та переконливих доказів того, що подані декларантом для митного оформлення документи не надавали можливості встановити всі складові митної вартості товари, мали розбіжності або виправлення, у зв`язку з чим спірне рішення про коригування митної вартості товару не може вважатися обґрунтованим та правомірним.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до положень ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.
Європейський Суд підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява №33202/96, п.120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява №48939/99, п.128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява №21151/04, п.72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява №10373/05, п.51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява №55555/08, п.74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (Toscuta and Others v. Romania), заява №36900/03, п.37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.
Крім того, ЄСПЛ у своєму рішенні по справі «Yvonne van Duyn v.Home Office» зазначив, що «принцип юридичної визначеності» означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на «принцип юридичної визначеності», держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.
За таких обставин, оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів є протиправним та підлягає скасуванню. 
Надаючи правову оцінку прийнятої відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, яка є предметом спору у цій справі, суд зазначає таке.
Згідно з частиною 12 статті 264 Митного кодексу України, у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі. Інформація про відмову у прийнятті для оформлення електронної митної декларації надсилається декларанту електронним повідомленням, засвідченим електронним цифровим підписом посадової особи митного органу.
Як зазначено у пунктах 8.1, 8.2 Розділу VІІІ Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого 30 травня 2012 року наказом Міністерства фінансів України №631, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 серпня 2012 року за №1360/21672, у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення оформлюється картка відмови за формою, наведеною в додатку 2 до цього Порядку.
Картка відмови складається за допомогою АСМО у межах строку, відведеного статтею 255 Кодексу для завершення митного оформлення, посадовою особою митного органу, якою прийнято рішення про відмову.
У картці відмови зазначаються причини відмови, наводяться вичерпні роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації, митного оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, а також вказується інформація про порядок оскарження рішення про відмову.
У картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA110050/2025/000157 від 08.08.2025 зазначено таку причину для відмови у митному оформлені (випуску) товарів: прийняття рішення про коригування митної вартості № UA110050/2025/000095/1 від 08.08.2025 року.
Оскільки судом скасовано рішення про коригування митної вартості № UA110050/2025/000095/1 від 08.08.2025 року через його протиправність, картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110050/2025/000157 від 08.08.2025 також підлягає скасуванню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
Позивачем у позові вказано орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу у сумі 24000,00 грн та надано до позову договір про наданні правничої допомоги від 14.08.2025 та додаткову угоду до договору від 14.08.2025, а також позивач у позові просить стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу.
Як вбачається з ч. 3 ст. 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Згідно з вимогами ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 у справі № 815/4300/17.
Приписами ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Приписами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Однак, витрати на правничу допомогу адвоката мають бути: пов`язаними з конкретною справою; співмірними із: складністю справи, що визначається предметом спору, обсягом дослідження доказів, тривалістю розгляду справи, тощо; ціною позову; обсягом наданих послуг, що має бути підтверджено актами наданих послуг, актами виконаних робіт, тощо; витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги; підтверджені належними доказами, а саме: квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Також в питанні надання доказів суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у справі №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
До матеріалів справи позивачем подано договір про надання правової (правничої) допомоги від 14.08.2025 року № 64, додаткову угоду від 14.08.2025, рахунок №КМВ/160-25341-25/01 від 07.10.2025, платіжну інструкцію № KP85-2881-P68M-4CHX від 07.10.2025 від 07.10.2025, повідомлення про зарахування коштів № 821369186.1 від 07.10.2025, детальний опис наданих послуг. 
Згідно умов укладеного між позивачем (клієнт) та Адвокатським бюро «КОЛЕСНІКОВ ЛІГАЛ» в особі керуючого бюро адвоката Колеснікова В.В. договору від 14.08.2025, Адвокатське бюро здійснює захист, представництво, надає інші види правової допомоги за дорученнями Клієнта в межах окремих завдань, проектів, справ, а Клієнт сплачує Адвокатському бюро гонорар та компенсує витрати. (п. 1.1, 1.2 договору).
Сторони визначають порядок обчислення гонорару у додатках, додаткових угодах до Договору. Сторони можуть погодити гонорар у спрощеній формі: виставленням рахунку Адвокатським бюро та оплатою рахунку Клієнтом. 2.2. Якщо інше не буде погоджено Сторонами, гонорар розраховується шляхом множення кількості часу, витраченого на надання Послуг на Погодинні ставки Адвокатського бюро («Погодинна оплата»). Для визначення гонорару Адвокатське бюро веде облік часу із мінімальними проміжками 1/10 години (6 хвилин). 2.3. Адвокатське бюро включає до Погодинної ставки будь-яку роботу, яку виконує в інтересах Клієнта, зокрема, але не виключно: вивчення та аналіз документів; дослідження юридичних питань; підготовка документів правового характеру; проведення зустрічей, участь у переговорах; візити до судів, органів влади тощо; відрядження за межами населеного пункту; підготовка до участі та участь у судових засіданнях; переговори з Клієнтом, його представниками, контрагентами тощо у будь-якій формі (очно, засобами зв`язку тощо) (п. 2.1-2.3 договору).
Згідно пункту 1 Додаткової угоди від 14.08.2025, клієнт доручає, а Адвокатське бюро (Адвокат) надає Клієнту послуги, пов`язані із захистом його прав та/або інтересів, порушених рішеннями Дніпровської митниці («Митниця») про коригування митної вартості №UA110050/2025/000095/1 від 08.08.2025 року та картки відмови у прийнятті митної декларації або митному оформленні («Картка відмови»), тощо.
Пунктом 4 додаткової угоди передбачено, що сторони погодили фіксований гонорар за представництво інтересів у судах, зокрема, першої інстанції - у розмірі 24 000,00 (двадцять чотири тисячі) грн.
Пунктами 7-9 додаткової угоди передбачено, що адвокатське бюро виставляє рахунки для оплати гонорару, в яких зазначає розмір гонорару, а також відомості, які є необхідними для цілей ідентифікації (реквізити митної декларації, номер судової справи, якщо він відомий на момент виставлення рахунку) із умовами оплати на власний розсуд (передоплата, оплата після відкриття провадження, після подання останньої заяви, тощо). Клієнт здійснює оплату гонорару на поточний рахунок Адвокатського бюро протягом 3 (трьох) банківських днів з дня виставлення рахунків. За фактом надання послуг представництва інтересів Клієнта у суді Адвокатське бюро може формувати, підписувати та подавати суду Опис наданих послуг для цілей відшкодування судових витрат.
Адвокатським бюро «КОЛЕСНІКОВ ЛІГАЛ» виставило позивачу рахунок на оплату №КМВ/160-25341-25/01 від 07.10.2025, відповідно якого вартість послуг, що передбачені додатковою угодою до Договору про надання правової допомоги від 14.08.2025 складає 24000,00 грн
Обсяг та види наданої правничої допомоги сторонами підтверджено детальним описом наданих послуг, згідно якого адвокатом витрачено 17,3 години на захист інтересів позивача в суді першої інстанції.
Згідно платіжної інструкції № KP85-2881-P68M-4CHX від 07.10.2025 від 07.10.2025 та повідомлення про зарахування коштів № 821369186.1 від 07.10.2025, позивачем сплачено 24000,00 грн гонорару на користь Адвокатського бюро «Колесніков Лігал», на підставі рахунку №КМВ/160-25341-25/01 від 07.10.2025.
Суд зазначає, що надані докази у сукупності доводять понесення позивачем витрат на правову допомогу у зв`язку з розглядом цієї справи.
За правилами частин 6, 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За висновками Великої Палати Верховного Суду, наведеними у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Суд у позовному провадженні є арбітром, що надає оцінку тим доказам і доводам, що наводяться сторонами у справі. Тобто, суд не може діяти на користь будь-якої зі сторін, що не відповідатиме основним принципам судочинства. Таким чином, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, що підлягають розподілу, за клопотанням іншої сторони. Саме інша сторона зобов`язана довести неспівмірність заявлених опонентом витрат.
Відповідач скористався своїм правом та у заявах від 04.02.2026 та у 12.02.2026 зазначив, що позивачем заява про відшкодування витрат на правничу допомогу подана з порушенням строку передбаченого КАС України, витрати на правничу допомогу позивачем не підтверджено належними та достатніми доказами, зазначений розмір гонорару є неспівмірним та таким що не є фактично підтвердженим та понесеним, опис наданих послуг містить посилання на договір від 02.01.2023 року та додаткову угоду від 01.07.2024 року, які не долучені до справи, а тому «послуги … не відносяться до цієї справи», договором та додатковою угодою від 14.08.2025 року не передбачений порядок «обчислення кожної послуги».
Разом з тим, судом встановлено дотримання позивачем порядку подання заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, оскільки така заява та відповідні докази подані позивачем до ухвалення рішення у цій справі. 
Що стосується доводів відповідача про те, що позич не підтвердив належними доказами фактичне понесення витрат на правничу допомогу, суд зазначає, що наданими під час розгляду справи доказами позивач довів отримання від адвоката правничої допомоги задля захисту своїх інтересів у цій справі.
Щодо доводів відповідача про те. що детальний опис наданих послуг містить відомості щодо надання послуг в рамках іншого договору, суд зазначає, що позивачем до ухвалення рішення заявою від 09.02.2026 надано детальний опис наданих послуг, де виправлено помилку, допущену у попередньому детальному опису, та вказано, що послуги з правничої допомоги надавались позивачу в рамках договору про надання правничої допомоги від 14.08.2025.
Щодо доводів відповідача стосовно того, що договором та додатковою угодою від 14.08.2025 року не передбачений порядок «обчислення кожної послуги», суд зазначає, що позивачем у заявах від 03.02.2026 та від 09.02.2026 заявлений саме розмір фіксованого гонорару у розмірі 24000,00 грн, що передбачено умовами додаткової угоди від 14.08.2025, а зазначення у детальному опису наданих послуг годин витраченого часу на надання кожної послуги не суперечить умовам укладеного між сторонами договору на наданим доказам на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу.
В той же час суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 по справі № 200/14113/18-а.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Суд вважає, що визначений позивачем розмір понесених судових витрат на правничу допомогу не є співмірним із складністю справи, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи. Спір з подібними позовними вимогами позивача до митного органу є типовим, а тому адвокатом не було докладено великих зусиль для складання позовної заяви у цій справі, предмет спору не вимагав вивчення значного обсягу документів, великого обсягу юридичної та технічної роботи. На момент відкриття провадження по справі, судом встановлено можливість розгляду справи на підставі наявних матеріалів справи, які були достатніми для прийняття рішення по даній справі та не потребували надання учасниками справи додаткових обґрунтувань, пояснень та доказів по справі. Таким чином, обсяг виконаних робіт адвокатом не співмірний фактичним витратам, необхідних для розгляду даної справи.
Тому, витрати позивача на правничу допомогу підлягають зменшенню до 8000,00 грн, що відповідатиме критеріям співмірності, розумності та справедливості.
Вирішуючи питання щодо розподілу витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору, суд виходить з такого.
До позовної заяви долучено платіжну інструкцію про сплату судового збору № 0B97-562K-21EH-62P5 від 01.09.2025, за якою судовий збір сплачено у розмірі 6293,06 грн.
Позивач звернувся до суду з вимогою майнового характеру, ціна позову становить – 483832,94 грн. 
Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до адміністративного суду фізичними особами – підприємцями позову майнового характеру судовий збір сплачується у розмірі 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Частиною 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Позивачем позовна заява подана засобами Електронного Суду, що є підставою для сплати судового збору з коефіцієнтом 0,8. 
Отже, за подання адміністративного позову у цій справі позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 3870,66 грн (483832,94*1%*0,8).
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Таким чином, з урахуванням висновків суду про задоволення позовних вимог, судовий збір у розмірі 3870,66 грн підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Суд роз`яснює позивачу, що надмірно сплачена сума судового збору може бути повернута за його заявою.
Керуючись ст. 241-246, 250, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд - 
УХВАЛИВ:

Адміністративний позов - задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості №UA110050/2025/000095/1 від 08.08.2025 року.
Визнати протиправним та скасувати картку відмови у прийнятті митної декларації або митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA110050/2025/000157 від 08.08.2025 року.
Стягнути з Південно-Східної митниці (код ЄДРПОУ 43971371) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь фізичної особи – підприємці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 3870,66 грн. 
Стягнути з Південно-Східної митниці (код ЄДРПОУ 43971371) за рахунок її бюджетних асигнувань на користь фізичної особи – підприємці ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення суду складений 03.03.2026 року.

Суддя Н.Є. Калугіна