ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 р. 	Справа № 520/21446/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ральченка І.М.
суддів: Подобайло З.Г. , Катунова В.В. 
за участю секретаря судового засідання Кіт Т.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2025, суддя Ніколаєва О.В., по справі № 520/21446/23
за позовом ОСОБА_1 
до  ІНФОРМАЦІЯ_1   
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив: 
- визнати протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення нарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 з 05.07.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, з 01.01.2023 по 20.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період 05.07.2022 по 31.12.2022 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022, з 01.01.2023 по 20.05.2023 із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023, з урахуванням раніше виплачених сум та з утриманням належних податків та зборів.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо непроведення нарахування та виплати грошового забезпечення ОСОБА_1 з 07.05.2022 з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 07.05.2022 31.12.2022 - із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» та здійснити його виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.
Зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_2 провести перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 - із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та здійснити його виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
В подальшому, до суду першої інстанції надійшла заява позивача про зміну порядку та способу виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024, в якій останній просить змінити спосіб та порядок виконання рішення по справі у частині зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 провести перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 07.05.2022 - 31.12.2022 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2022 за Законом України «Про Державний бюджет України на 202 рік та здійснити його виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів, провести перерахунок грошового забезпечення позивача за період з 01.01.2023 із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2023 за Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» та здійснити його виплату з урахуванням раніше сплачених сум та з відрахуванням обов`язкових платежів, та стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь позивача невиплаченого перерахованого грошового забезпечення відповідно до Довідки-розрахунку від 10.07.2024 № 1321/ВФЗ у розмірі 94823,19 грн. 
В обґрунтування заяви зазначено, що виконання рішення можливе за умови зміни порядку та способу виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 в порядку стягнення з ІНФОРМАЦІЯ_1 суми нарахованих коштів.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.10.2025 заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду залишено без задоволення.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вказану ухвалу та прийняти постанову, якою заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду задовольнити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилався на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви судом першої інстанції. Зазначав, що відповідно до довідки-розрахунку ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачем визнається наявність заборгованості, втім відповідна сума не виплачена на теперішній час. Вказане є доказом наявності обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення у початковий спосіб та роблять його фактично неможливим. Відсутність виплати протягом тривалого часу після визнання суми заборгованості є обґрунтованою підставою для зміни способу виконання.
Крім того, апелянт зазначав про допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, що виявились у розгляді справи без його участі у зв`язку з неявкою позивача до судового засідання, у той час, як позивач 12.09.2025 о 09:00 перебував у Харківському окружному адміністративному суді. 
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
11.02.2026 до суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про допит у якості свідка представника відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 . 
Протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 11.02.2026 у задоволенні клопотання відмовлено, оскільки обставини прибуття до Харківського окружного адміністративного суду представника відповідача не стосуються доводів апелянта щодо його вчасного прибуття до суду 12.09.2025. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що змінивши спосіб виконання рішення із зобов`язання нарахувати та виплати певні суми на їх стягнення, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Порядок та підстави для зміни способу, порядку та встановлення строку виконання судового рішення закріплені статтею 378 КАС України.
Відповідно до ч. 1 ст. 378 КАС України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Питання про відстрочення або розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання судового рішення може бути розглянуто також за ініціативою суду.
Частиною 3 ст. 378 КАС України передбачено, що підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Виключною правовою підставою для прийняття судом рішення про встановлення або зміну способу або порядку виконання судового рішення є наявність обставин, які унеможливлюють або ускладнюють його виконання у спосіб чи порядок, які первинно визначені в рішенні суду.
При цьому, під зміною способу і порядку виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання в раніше встановлений порядок і спосіб.
Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 30.01.2018 у справі № 281/1820/14-а, від 16.05.2018 у справі № 556/2609/14-а, які суд, з урахуванням ч. 5 ст. 242 КАС України враховує при вирішенні спірних правовідносин.
У ході судового розгляду встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 були складені довідки-розрахунки, суми яких включені у щомісячні основні заявки-розрахунки на фінансування для виплати грошової забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання судових рішень та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення до Центрального фінансово-економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
У відповідь на звернення ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 листом №738ВФЗ від 29.04.2025 повідомив, що фінансування забезпечуючим фінансовим органом заходів за напрямком КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» на виконання судового рішення не проведено. Виплати будуть проведені за умови відкриття асигнувань та фінансування заявки. 
Отже, неможливість виконання у повному обсязі рішення суду відповідач обґрунтовує відсутністю коштів на забезпечення виконання судових рішень.
Водночас, наведені обставини не вказують на те, що неможливість виконання судового рішення у даній справі обумовлена саме обраним судом способом захисту, з огляду на що зміна способу і порядку виконання судового рішення не призведе до його фактичного виконання, оскільки така процесуальна дія не може вплинути на фінансування державою витрат по виплаті заборгованості.
Колегія суддів звертає увагу на те, що поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Порядок виконання судового рішення означає визначену у рішенні суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним/приватним виконавцем, спосіб виконання судового рішення це спосіб реалізації та здійснення способу захисту. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі об`єктивної (безумовної) неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений судом.
Так, у постанові від 24.12.2014 у справі №21-506а14 Верховний Суд України дійшов висновку, що зміну способу і порядку виконання судового рішення слід розуміти як застосування судом нових заходів щодо його реалізації у зв`язку з неможливістю виконання цього рішення раніше визначеними способом і порядком. При цьому зміна способу виконання не має змінювати (зачіпати) суті самого судового рішення.
Подібного підходу дотримується і Верховний Суд, зокрема у постановах від 07.03.2018 у справі №456/953/15-а, від 16.07.2020 у справі №130/2176/17, від 11.11.2020 у справі №817/628/15 та від 17.02.2021 у справі №295/16238/14-а.
Окрім того, Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 у справі № 490/9519/16-а сформульовано наступний правовий висновок: «Змінивши спосіб виконання такої постанови із зобов`язання виплатити зазначені соціальні виплати на стягнення суми цих виплат, буде змінено постанову по суті, з виходом при цьому за межі позовних вимог та вирішенням питання, що не було предметом дослідження судом при розгляді справи по суті». Подібний висновок також було зроблено Верховним Судом у постанові від 30.07.2019 у справі №281/1618/14-а.
Отже, оскільки у справі, що розглядається, встановлено, що способом відновлення порушеного права позивача судом обрано зобов`язання відповідача вчинити певні дії, а стягнення відповідної суми коштів, нарахованої ІНФОРМАЦІЯ_2 , не було предметом позовних вимог та способом відновлення порушених прав, колегія суддів доходить висновку про неможливість зміни способу та порядку виконання рішення суду у спосіб, визначений заявником, що фактично змінює зміст резолютивної частини судового рішення у даній справі.
З огляду на викладене, враховуючи, що фактично єдиною причиною, яка ускладнює виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 у справі №520/21446/24, є неналежне фінансування державою витрат по виплаті заборгованості, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для зміни способу і порядку виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024.
З огляду на наведене правове регулювання та встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку, що заява ОСОБА_1 про зміну способу і порядку виконання судового рішення не обґрунтована та не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги стосовно суті спірного питання щодо наявності підстав для зміни порядку та способу виконання судового рішення спростовуються наведеним вище.
Стосовно доводів апелянта щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що виразилось у розгляді заяви ОСОБА_1 в порядку письмового провадження без участі заявника, колегія суддів зазначає наступне.
Із матеріалів справи встановлено, що 03.09.2025 до Харківського окружного адміністративного суду надійшла заява ОСОБА_1 про зміну порядку та способу виконання судового рішення, яка була призначена судом до розгляду на 12.09.2025 о 09:00, про що повідомлено позивача шляхом направлення повістки про виклик.
Згідно з протоколом судового засідання від 12.09.2025 по справі № 520/21446/23 о 09:00 год. було відкрите судове засідання, ухвалою суду, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, вирішено продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження у зв`язку з неприбуттям сторін у судове засідання.
В подальшому, 12.09.2025 заява ОСОБА_1 про зміну порядку та способу виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2024 розглянута судом першої інстанції в порядку письмового провадження.
При цьому, апелянт зазначає, що 12.09.2025 о 08:45 год. прибув до Харківського окружного адміністративного суду, перебував у суді, втім починаючи з 09:00 год. судове засідання не було розпочато.
З метою дослідження зазначених обставин ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 08.01.2026 та протокольною ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.01.2026 витребувано у Харківського окружного адміністративного суду інформацію стосовно прибуття та часу перебування ОСОБА_1 у Харківському окружному адміністративному суді 12.09.2025, час початку пропуску відвідувачів до приміщення Харківського окружного адміністративного суду 12.09.2025; чи утворилась черга при проході до приміщення Харківського окружного адміністративного суду після початку пропуску відвідувачів 12.09.2025.
За інформацією Харківського окружного адміністративного суду, повідомленою у листі від 27.01.2026 № 03-19/2602/26, ОСОБА_1 прибув до Харківського окружного адміністративного суду 12.09.2025 о 09:03:44 год. 
Листом від 04.02.2026 № 03-19/3242/26 Харківський окружний адміністративний суд повідомив, що відповідно до режиму роботи суду пропуск відвідувачів розпочинається о 09:00 год. У разі, якщо судове засідання призначено на 09:00 год., співробітники Територіального управління Служби судової охорони у Харківської області за вимогою відвідувача здійснюють пропуск до приміщення суду для участі у судовому засіданні заздалегідь.
За даними журналу відвідувачів Харківського окружного адміністративного суду, ОСОБА_1 прибув до Харківського окружного адміністративного 12.09.2025 о 09:03:44 год. для участі у судовому засіданні під головуванням судді Ніколаєвої О.В. та був другий за списком відвідувачів суду.
Отже, на момент початку судового засідання у даній справі, призначеного на 12.09.2025 на 09:00 год. ОСОБА_1 у приміщенні Харківського окружного адміністративного суду не перебував. 
Таким чином, судом першої інстанції обґрунтовано проведено розгляд справи в порядку письмового провадження у зв`язку з неприбуттям учасників справи у судове засідання, призначене на 12.09.2025 на 09:00 год., які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Водночас, не знайшли свого підтвердження доводи апелянта стосовно його прибуття до Харківського окружного адміністративного суду 12.09.2025 о 08:45 год., та є спростованими даними журналу відвідувачів суду, згідно з якими реєстрація прибуття позивача до приміщення суду здійснена о 09:03:44 год. 
При цьому, колегія суддів критично розцінює твердження позивача щодо несвоєчасної реєстрації у журналі відвідувачів Харківського окружного адміністративного суду, яка за посиланням позивача обумовлена чергою, що утворилась при вході до приміщення суду, оскільки, як повідомлено Харківським окружним адміністративним судом, 12.09.2025 ОСОБА_1 був другий за списком відвідувачів Харківського окружного адміністративного суду.
Разом з тим, перший за журналом відвідувачів Харківського окружного адміністративного суду 12.09.2025 відвідувач зареєстрований о 09:03:17 год., що не доводить наявності черги під час пропуску відвідувачів до приміщення суду, яка перешкоджала своєчасному прибуттю позивача до суду на 09:00 год. 
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що доводи позивача стосовно недотримання судом першої інстанції норм процесуального права в частині порядку розгляду справи не знайшли свого підтвердження у ході апеляційного розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а судове рішення без змін. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 по справі № 520/21446/23 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	З.Г. Подобайло   В.В. Катунов   	
Постанова складена в повному обсязі 18.02.26.