Справа № 443/1886/23 Головуючий у 1 інстанції: Павлів А.І. 
Провадження № 22-ц/811/1790/25 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Провадження № 22-ц/811/1791/25

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 лютого 2026 року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
за участю: представників ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року та на додаткове рішення цього суду від 05 травня 2025 року та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про визнання 86/100 частин будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ будинку, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просив:
-визнати 86/100 частин житлового будинку житловою площею 88,00 кв.м, загальною площею 151,7 кв.м, разом з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя;
-поділити житловий будинок з відповідною частиною господарських будівель та споруд: гараж Б, літня кухня В, сарай Г, огорожа 1, ворота 2, огорожа 3, розташованих по АДРЕСА_1 , між сторонами, визнавши за ним, позивачем ОСОБА_1 право власності на 57/100 його частин (43/100 частин як майно подружжя та 14/100 частин як особисте приватне майно).
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 покликався на те, що з 14.11.1987 перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою ОСОБА_1 , який розірвано рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 15.05.2023. Йому на праві приватної власності належав розташований у АДРЕСА_1 житловий будинок незавершений будівництвом, готовністю 14%, та земельна ділянка площею 0,0662 га за тією ж адресою для обслуговування житлового будинку на підставі договору дарування від 19.07.2004. Спільними зусиллями за кошти та заощадження подружжя сторони добудували будинок та збудували належні до нього господарські будівлі і споруди. На даний час житловий будинок має житлову площу 88,0 кв.м, загальну площу 151,7 кв.м., та до нього належать такі господарські будівлі та споруди: гараж Б, літня кухня В, сарай Г, огорожа 1, ворота 2, огорожа 3. Право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди зареєстровано на його ім`я і вартість майна станосвить 1 654 67,00 грн. Вартість земельної ділянки, площею 0,0662 га кадастровий номер 4621510100:01:083:0036 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд становить 298 618,63 грн. Зазначає, що 14/100 частин житлового будинку та вся земельна ділянка для його обслуговування набута ним на підставі договору дарування та є його особистою власністю, тому лише 86/100 частин житлового будинку є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. З огляду на це вважає, що йому має належати 57/100 частин будинку, а відповідачці – 43/100 частини.
На підставі наведеного просив задовольнити його позов.
ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила:
- визнати спільною сумісною власністю подружжя майно, зазначене у свідоцтві про право власності на нерухоме майно НОМЕР_1 , видане 05.03.2012:
1. будинок на два поверхи загальною площею, 151,7 м.кв;
2. гараж площею, 37,8 м.кв;
3. літню кухню площею, 30,9 м.кв;
4. сарай площею, 9,3 м.кв;
5. по периметру встановлену огорожу та встановлені ворота;
6. земельну ділянку площею, 0,0662 га кадастровий номер 4621510100:01:083:0036 державний акт на земельну ділянку серія ЯЛ №972255, виданий 27.01.2011;
7. напівпричіп UTILITY VS3RUK, 2002 р.в., № шасі НОМЕР_2 ;
8. автомобіль SCODA OKTAVІA, 2007 р.в., VIN НОМЕР_3 , який відчужено 23.03.2023;
9. автомобіль BMW, Х5 2010 р.в., VIN НОМЕР_4 , який відчужено 19.08.2022
10. автомобіль LEXUS, RX350 2012 р.в., VIN НОМЕР_5 , який відчужено 30.03.2023;
11. земельну ділянку розміром 6,0 х 4,0, а також гараж для збереження легкового автомобіля в м. Жидачів, в районі вул, Зеленої (колишня вулиця 40-річчя Перемоги), блок НОМЕР_6 гараж № НОМЕР_7 .
- здійснити поділ майна подружжя, присудивши ОСОБА_1 зазначеного майна:
1. будинку на два поверхи загальною площею, 151, 7 м.кв;
2. гаража площею 37,8 м.кв;
3. літної кухні площею 30,9 м.кв;
4. сараю площею 9,3 м.кв;
5. по периметру встановленої огорожі та воріт;
6. земельної ділянки площею 0,0662 га кадастровий номер 4621510100:01:083:0036, державний акт на земельну ділянку серія ЯЛ №972255, виданий 27.01.2011;
7. напівпричіпу UTILITY VS3RUK, 2002 р. в., шасі № НОМЕР_2 ;
8. вартості автомобіля SCODA OKTAVIA, 2007 р.в., VIN НОМЕР_3 , який відчужений 23.03.2023;
9. вартості автомобіля BMW, Х5 2010 р.в., VIN НОМЕР_4 , який відчужений 19.08.2022;
10. вартості автомобіля LEXUS, RX350, 2012 р.в., VIN НОМЕР_5 , який відчужений 30.03.2023;
11. земельної ділянки розміром 6,0 х 4,0, а також гаражу для збереження легкового автомобіля в м, Жидачів, в районі АДРЕСА_2 , блок НОМЕР_6 гараж № НОМЕР_7 .
В обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 покликалася на те, що вона не заперечує факт посвідчення 19.07.2004 приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М. договору дарування ВВЕ №022849 на ім`я ОСОБА_1 в період, коли вони перебували у шлюбі, згідно з яким йому було подаровано житловий будинок незавершеного будівництва, що розташований на АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0662 га, призначену для обслуговування індивідуального житлового будинку. Як зазначено у п.2 договору дарування готовність незакінченого житлового будинку складає 14%, по факту це був лише фундамент одноповерхового житлового будинку садибного типу. У подальшому сторонами було розширено фундамент та збудовано на вказаній земельній ділянці: будинок на два поверхи загальною площею 151,7 м.кв, гараж площею 37,8 м.кв, літню кухню площею 30,9 м.кв, сарай площею 9,3 м.кв, по периметру встановлено огорожу та ворота. Таким чином, вартість спільного майна у співвідношенні із тим, яке було подаровано, є істотно більшою, не відповідає величині, зазначеній у первісному позові. Оскільки вартість майна істотно збільшилась виходячи із вартості на момент укладення договору дарування, (було 2 364,00 грн, стало 1 654 675,00 грн), вважає, що поділ майна повинен виходити із фактично вартісної величини усього майна. Предметом поділу майна є також: автомобіль SCODA OKTAVIA, 2007 р.в., VIN НОМЕР_3 , автомобіль BMW X5, 2010 р.в., VIN НОМЕР_4 , автомобіль LEXUS RX350, 2012 р.в., VIN НОМЕР_5 , які відповідач за зустрічним позовом відчужив без її відома та згоди, а також напівпричіп UTILITY VS3RUK, 2002 р. в., № шасі НОМЕР_2 . Оскільки все майно під час шлюбу було придбано за спільні кошти подружжя, вважає, що ій належить частина спірного майна.
На підставі наведеного ОСОБА_1 просила задовольнити її зустрічний позов. 
Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 16.04.2025 первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 57/100 частин житлового будинку «А-2», загальною площею 151,7 кв.м, житловою площею 88,0 кв.м, разом з господарськими будівлями та спорудами: гаражем «Б», літньою кухнею «В», сараєм «Г», огорожею № 1, воротами № 2, огорожею № 3, розташованих по АДРЕСА_1 .
У решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 8 052,00 грн, витрати на залучення експертів у сумі 15 000,00 грн, а всього 23 052,00 грн.
Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 43/100 частин житлового будинку «А-2», загальною площею 151,7 кв.м., житловою площею 88,0 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами: гаражем «Б», літньою кухнею «В», сараєм «Г», огорожею № 1, воротами № 2, огорожею № 3, розташованих по АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 43/100 частини земельної ділянки площею 0,0662 га з кадастровим номером 4621510100:01:083:0036, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №972255 від 27.01.2011.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 57/100 частини земельної ділянки площею 0,0662 га з кадастровим номером 4621510100:01:083:0036, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №972255 від 27.01.2011.
Визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_1 право власності по частині кожному на: напівпричіп UTILITY VS3RUK, 2002 р.в., № шасі НОМЕР_2 ; земельну ділянку розміром 6,0 х 4,0 м та гараж для збереження легкового автомобіля у м. Жидачів, в районі вул. Зеленої (колишня вулиця 40-річчя Перемоги), блок НОМЕР_6 гараж № НОМЕР_7 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу SCODA OKTAVIA, 2007 р.в., VIN НОМЕР_3 , що становить 113 338,76 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу BMW Х5, 2010 р.в., VIN НОМЕР_4 , що становить 385 543,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу LEXUS RX350, 2012 р.в., VIN НОМЕР_5 , що становить 368 152,52 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 8 910,88 грн, витрати на залучення експерта у сумі 6 913,98 грн, а всього 15 824,86 грн.
У решті позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05 травня 2025 року клопотання представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 – адвоката Ощипка Володимира Степановича про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16 600,00 грн.
Додатковим рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 05 травня 2025 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 12 000,00 грн.
Рішення суду та додаткове рішення суду, ухвалена за заявою її предсвтаника - ОСОБА_2 , оскаржила ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення та додаткового рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зазначає, що житловий будинок А-2 має житлову площу 88,0 кв.м., загальну площу 151,7 кв.м., та до нього належать такі господарські будівлі та споруди: гараж Б, літня кухня В, сарай Г, огорожа 1, ворота 2, огорожа 3. Право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди зареєстровано на його ім`я і вартість його складає 1 654 675 грн. Земельна ділянка площею 0,0662 га кадастровий номер 4621510100:01:083:0036 для обслуговування цього житлового будинку, господарських будівель та споруд також належить йому на праві приватної власності і її вартість складає 298 618,63 грн. Звертає увагу на те, що господарських споруди на момент укладення договору не існували, та були побудовані пізніше, а отже поділ будинку та всіх прилеглих господарських споруд повинен був бути поділений порівну, по 50% кожному. При поділі майна подружжя необхідно було враховувати висновок від 28.08.2024 № 2488-Е, оскільки висновки експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобілів від 22.10.2024 №22648 та №22656 було подано всупереч вимог ч.2 ст.83 та ч.5 ст.177 ЦПК України, що відповідно до ч.8 ст. 83 ЦПК України такі докази судом не приймаються. При розподілі судових витрат суд застосував співвідношення 57% до 43%, однак до уваги потрібно брати все майно яке є предметом поділу, а не його частину на користь однієї із сторін. Як убачається із матеріалів справи, протилежна сторона не подавала свого заперечення, щодо витрат на правничу допомогу, просила розгляд справи проводити без їх участі, таким чином суд не тільки самостійно втрутився у правовідносини із клієнтом, та фактично знівелював роботу адвоката, але і порушив принципи диспозитивності та змагальності.
Просить рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16.04.2025 та додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05.05.2025 в частині:
Первісний позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 ) до ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 ) про визнання 86/100 частин будинку об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та поділ будинку задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 57/100 частини житлового будинку «А-2», загальною площею 151, 7 кв.м., житловою площею 88,00 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами: гаражем «Б», літньою кухнею «В», сараєм «Г», огорожею № 1, воротами № 2, огорожею № 3, розташований по АДРЕСА_1 ,- скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким визнати вказане майно спільним майном подружжя повністю та розділити порівну по 50%;
скасувати в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 57/100 частини земельної ділянки площею 0,0662 га з кадастровим номером 4621510100:01:083:0036, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №972255 від 27.01.2011, та ухвалити нове рішення яким розділити вказану земельну ділянку порівну по 50% сторонам.
Змінити рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частини транспортного засобу SCODA OKTAVIA, 2007 р.в., VIN НОМЕР_3 , що становить 113 338, 76 грн та ухваливши нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частини транспортного засобу SCODA OKTAVIA, 2007 р.в., VIN НОМЕР_3 , що становить 162 312,00 грн.
Змінити рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частини транспортного засобу LEXUS, RX350, 2012 р.в., VIN НОМЕР_5 , що становить 368 152,52 грн, ухваливши нове рішення про стгянення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частини транспортного засобу LEXUS, RX350, 2012 р.в., VIN НОМЕР_5 , що становить 444 603,00 грн.
Відповідно розподілити сплачений судовий збір сторонами та витрати на проведення експертиз.
Змінити додаткове рішення від 05.05.2025 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16 600,00 грн, та ухвалити рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 80 000,00 грн, надані у Жидачівському районному суді Львівської області.
Рішення суду також оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині стягнення грошової компенсації вартості частини транспортних засобів. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги його доводи та покази свідка ОСОБА_4 щодо обставин купівлі спірних транспортних засобів. Звертає увагу, що всі операції з транспортними засобами проводилися з відмова та зі згоди ОСОБА_1 , а отримані від продажу автомобілів кошти були використані на потреби та в інтересах сім`ї. Просить рішення суду скасувати в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації вартості частини транспортних засобів.
У судовому засіданні апеляційної інстанції представники ОСОБА_1 – ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підтримали її апеляційну скаргу та заперечили проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Інші учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не повністю відповідає.
Судом встановлено, що сторони у справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.11.1987, який розірвано рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 15.05.2023 у справі № 443/472/23.
Відповідно до договору дарування житлового будинку незавершеного будівництва та земельної ділянки від 19.07.2004, посвідченого приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу Гивель Г.М., зареєстрованого у реєстрі за №1426, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 житловий будинок незавершеного будівництва, що розташований у АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0662 га, призначеної для обслуговування індивідуального житлового будинку, розташованої за тією ж адресою. Готовність незакінченого житлового будинку складає 14% (а.с.14 т.1).
Згідно з Державним актом на право на земельну ділянку серії ЯЛ №972255 від 12.07.2011 ОСОБА_1 на підставі договору дарування житлового будинку незавершеного будівництва та земельної ділянки від 19.07.2004 є власником земельної ділянки площею 0,0662 га у межах згідно з планом, яка розташована у АДРЕСА_1 (а.с.28 т.1).
Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05.03.2012 та витягу про державну реєстрацію прав від 19.03.2012 житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1 і це право зареєстроване 19.03.2012 (а.с.15, 16 т.1).
Із вказаного свідоцтва про право власності, технічного паспорта та довідки Стрийського МБТІ від 04.09.2023, вбачається, що по АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок «А-2», загальною площею 151,7 кв.м., житловою площею 88,0 кв.м., разом з гаражем «Б», літною кухнею «В», сараєм «Г», огорожею 1, воротами 2, огорожею 3. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0662 га кадастровий номер 4621510100:01:083:0036. Інвентаризаційна вартість нерухомого майна (житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами) становить 1 654 675,00 грн (а.с.17-22, 23-26, 27 т.1).
За змістом наданої Жидачівською міською радою інформації від 13.02.2024 ОСОБА_1 виділялася земельна ділянка розміром 6,4 х 4,0 під будівництво гаража для збереження легкового автомобіля в м. Жидачів, в районі вул. Зелена (колишня вулиця 40-річчя Перемоги), блок НОМЕР_6 гараж № НОМЕР_7 згідно з рішенням виконавчого комітету Жидачівської міської ради народних депутатів від 25.11.1992 за №274. Також, рішенням виконавчого комітету Жидачівської міської ради народних депутатів від 02.08.1996 №369 ОСОБА_1 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 34,0 кв.м. для гаражного будівництва (а.с.127 т.1).
Відповідно до інформації Головного сервісного центру МВС від 01.11.2023 за ОСОБА_1 було зареєстровано, зокрема:
04.09.2014 – транспортний засіб SCODA OKTAVIA, 2007 р.в., VIN НОМЕР_3 , який 23.03.2023 у ТСЦ 4645 перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу;
08.11.2017 – напівпричіп UTILITY VS3RUK, 2002 р.в., № шасі НОМЕР_2 , який станом на 31.10.2023 зареєстрований за ОСОБА_1 ;
20.07.2021 – транспортний засіб BMW Х5, 2010 р.в., VIN НОМЕР_4 , який 19.08.2022 у ТСЦ 2141 перереєстрований на нового власника на підставі договору купівлі-продажу;
02.07.2022 – транспортний засіб LEXUS RX350, 2012 р.в., VIN НОМЕР_5 , який 30.03.2023 у ТСЦ 4645 перереєстрований на нового власника на підставі договору.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи за результатами авто товарознавчих досліджень від 28.08.2024 № 2488-Е встановити ринкову вартість автомобіля «Skoda Octavia 1.9 TDi 5dr (1Z) Ambiente 5MT» 2007 р.в., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , автомобіля «BMW Х5 35d 3.0 xDrive 286НР (Е70)» 2010 р.в., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , автомобіля «Lexus RX 350 (AL1O)» 2012 р.в., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_10 , не видається за можливе внаслідок того, що ці автомобілі не представлені для обстеження, а у наданих матеріалах цивільної справи № 443/1886/23 відсутні вихідні дані про комплекс особливостей їхнього фактичного стану. 
Середня ринкова вартість (ціна) автомобіля «Skoda Octavia 1.9 TDi 5dr (IZ) Ambiente 5MT» 2007 р.в., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_3 , враховуючи дані про нього, які можна встановити з представлених матеріалів цивільної справи № 443/1886/23, в цінах на час завершення експертизи – 28.08.2024, становить: 324 624,00 грн; середня ринкова вартість (ціна) автомобіля «BMW Х5 35d 3.0 xDrive 286НР (Е70)» 2010 р.в., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , враховуючи дані про нього, які можна встановити з представлених матеріалів цивільної справи № 443/1886/23, в цінах на час завершення експертизи – 28.08.2024, становить: 771 086,00 грн; середня ринкова вартість (ціна) автомобіля «Lexus RX 350 (AL10)» 2012 р.в., ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_5 , враховуючи дані про нього, які можна встановити з представлених матеріалів цивільної справи № 443/1886/23, в цінах на час завершення експертизи - 28.08.2024, становить: 889 206,00 грн (а.с.164-178 т.1).
Згідно з висновками експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобілів від 22.10.2024 №22648 та № 22656: ринкова вартість автомобіля «Lexus RX 350» 2012 р.в., VIN- НОМЕР_10 , в цінах на час завершення експертизи 22.10.2024, становить 736 305,04 грн; ринкова вартість автомобіля «Skoda Octavia» 2007 р.в., VIN- НОМЕР_3 , в цінах на час завершення експертизи 22.10.2024, становить 226 677,53 грн (а.с.193-226, 227-262 т.1).
Предметом спору у цій справі є поділ майна подружжя. 
Із змісту апеляційних скарг вбачається, що предметом апеляційного оскарження ОСОБА_1 є рішення суду в частині поділу житлового будинку, господарських споруд та земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 , а також в частині стягнення грошової компенсації вартості частини транспортного засобу SCODA OKTAVIA, 2007 р.в., та вартості частини транспортного засобу LEXUS RX350, 2012 р.в.; ОСОБА_1 оскаржує рішення суду в частині стягнення грошової компенсації вартості частини транспортних засобів SCODA OKTAVIA, 2007 р.в., LEXUS RX350, 2012 р.в., та BMW Х5, 2010 р.в..
В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.
Щодо поділу житлового будинку та земельної ділянки
Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 60, частиною першою статті 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70 СК України).
Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, й майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Разом з тим відповідно до частини першої статті 62 СК України, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.
Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватися внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.
Такий правовий висновок наведений Верховним Судом України в постанові від 08.11.2017 в справі № 6-1447цс17.
Сторонами не оспорюється, що житловий будинок незавершеного будівництва готовністю 14 % та земельна ділянка площею 0,0662 га, призначена для обслуговування цього житлового будинку, розташовані по АДРЕСА_1 , набуті ОСОБА_1 у власність на підставі договору дарування від 19.07.2004.
Вирішуючи спір в частині поділу вказаних будинку та земельної ділянки, суд першої інстанції погодився з доводами позивача за первісним позовом про те, що 1/14 частина житлового будинку, яку ОСОБА_1 отримав у власність на підставі договору дарування, є його особистою власністю, тому об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_6 є 86/100 частин спірного будинку.
Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що спірний житловий будинок є об`єктом спільної сумісної власності сторін, з огляду на те, що його вартість за час шлюбу істотно збільшилася за рахунок спільних коштів подружжя, а тому такий підлягає поділу між ними в рівних частках. 
Колегія суддів погоджується з доводами ОСОБА_1 з огляду на таке.
Судом встановлено, що спірний житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 прийняв у дар від ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 19.07.2004, тобто в період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.
З оціночного акта на будинковолодіння по АДРЕСА_1 вбачається, що станом на 15.01.2004 загальна площа спірного житлового будинку 90,9 кв.м, готовність – 14 %, вартість – 34 771,00 грн (а.с. 198 т.2).
У технічних описах конструктивних елементів від 15.01.2004 та від 15.11.2004 серед наявних конструктивних елементів будинку АДРЕСА_1 зазначено лише фундамент і цоколь, при цьому стіни, перегородки, міжповерхове перекриття, підлоги, дах, пройоми, сходи, опалення, сантехобладнання і устаткування – відсутні (а.с. 198 (зв), 199 (зв.) т.2).
Житловий будинок по АДРЕСА_1 прийнятий в експлуатацію у грудні 2011 року, тобто добудова будинку відбулась у період перебування сторін у шлюбі. При цьому будинок збільшився у площі, а саме, загальна площа будинку становить 151,7 кв.м, житлова – 88,0 кв.м.
Встановлено, що крім добудови будинку, побудовано також гараж, літну кухню, сарай, дві огорожі та ворота. Інвентаризаційна вартість нерухомого майна (житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами) становить 1 654 675,00 грн (а.с. 27 т.1).
Наведене свідчить про значне перетворення об`єкта нерухомості, який належав ОСОБА_1 на праві приватної власності, у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу сторін.
Сторонами не заперечується, що вказане будівництво було здійснено ними під час перебування у шлюбі та за їхні спільні кошти.
Оскільки грошові затрати на проведення добудови будинку, які суттєво збільшили його вартість та розмір, добудови господарських споруд, а в подальшому проведення ремонтних робіт у будинку, були спільними затратами подружжя ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що у даному випадку наявні підстави для застосування положень ст. 62 СК України та визнання спірного будинку об`єктом права спільної сумісної власності сторін у справі.
З огляду на вказане, враховуючи рівність часток майна подружжя та відсутність їх згоди на присудження грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності, колегія суду дійшла до висновку, що спірний житловий будинок слід поділити між сторонами, визнавши за кожним з них право власності на 1/2 частку такого нерухомого майна.
Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно з частиною першою статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Системний аналіз змісту наведених норм статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість їх положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.
Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, відповідно до якого визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.
Отже, чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 викладено висновок, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди superficies solo cedit (збудоване приростає до землі) має фундаментальне значення та глибокий зміст, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація – будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності.
Установивши, що спірна земельна ділянка була набута ОСОБА_1 у приватну власність на підставі договору дарування, однак на цій земельній ділянці знаходиться будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами у рівних частинах, колегія суддів дійшла до висновку, що до ОСОБА_1 , як учасника спільної часткової власності на будинок, переходить право на частину земельної ділянки згідно з вимогами статті 120 ЗК України та статті 377 ЦК України.
За таких обставин рішення суду в цій частині слід змінити в частині визначення розміру часток сторін.
Щодо стягнення грошової компенсації вартості частини транспортних засобів
До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України).
Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За системним тлумаченням частин четвертої та п`ятої статті 71 СК України згоду на отримання компенсації за частину майна при його поділі повинен надати той з подружжя, на чию користь така компенсація присуджується, оскільки іншому з подружжя присуджується майно. Вимога одного з подружжя (позивача) про стягнення з іншого з подружжя (відповідача) грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, не породжує обов`язку такого відповідача попередньо вносити відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду.
Якщо під час вирішення спору про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Вартість майна, що підлягає поділу, визначається виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У разі відчуження майна одним з подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.
Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц (провадження 61-9018сво18).
Установивши, що за час перебування у шлюбі сторони придбали транспортні засоби: SCODA OKTAVIA, 2007 р.в., LEXUS RX350, 2012 р.в., та BMW Х5, 2010 р.в., а ОСОБА_1 , на ім`я якого були зареєстровані ці транспортні засоби відчужив їх без згоди ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в такому випадку ОСОБА_1 має право на грошову компенсацію половини вартості спірних автомобілів.
Визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості автомобілів SCODA OKTAVIA, 2007 р.в., та LEXUS RX350, 2012 р.в., суд першої інстанції обгрунтовано взяв до уваги висновки експерта за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи автомобілів від 22.10.2024 № 22648 та № 22656, відповідно до яких встановлено саме ринкову вартість вказаних автомобілів після їх безпосереднього технічного огляду. Колегія суддів погоджується з доводами районного суду про те, що такі висновки є більш точними у порівнянні із висновком від 28.08.2024 № 2488-Е, яким встановлено середню ринкова вартість (ціну) спірних автомобілів, враховуючи дані про них, які можна встановити з представлених матеріалів цивільної справи № 443/1886/23, без фактичного огляду транспортних засобів.
Водночас, оскільки матеріали справи не містять інших належних та допустимих доказів на підтвердження вартості (ціни) автомобіля BMW Х5, 2010 р.в., суд першої інстанції правильно взяв до уваги висновкок від 28.08.2024 № 2488-Е, відповідно до якого середня ринкова вартість (ціна) автомобіля становить 771 086,00 грн.
Доводи апеляційних скарг в частині визначення розміру грошової компенсації частини вартості автомобілів правильних висвноків районного суду не спростовують. 
Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про відсутність підстав для стягнення грошової компенсації вартості часток транспортних засобів, оскільки, матеріали справи не містять доказів на підтвердження надання ОСОБА_1 згоди чоловікові на відчуження спірних транспортних засобів як і доказів використання коштів від їх продажу в інтересах сім`ї.
Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що автомобіль «SCODA OKTAVIA», 2007 р.в., було придбано за особисті кошти дочки сторін суду не надано, як і не надано доказів на підтвердження укладення договору міни транспортних засобів BMW Х5, 2010 р.в., та LEXUS RX350, 2012 р.в.
Суд першої інстанції правильно звернув увагу, що доведення обставин укладення правочинів, які стосуються транспортних засобів, не може ґрунтуватися лише на показах свідків.
З огляду на вказане, підстав для скасування чи зміни рішення суду в цій частині колегія суддів не вбачає.
Щодо додаткового рішення суду, ухваленого за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Ощипка Володимира Степановича
Згідно із частиною першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положеннями частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з правилами пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові – на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
З матеріалів справи вбачається, що представником ОСОБА_1 – адвокатом Ощипком Володимиром Степановичем на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи судом першої інстанції було надано суду такі докази: договір про надання правової допомоги № 23.43 від 03.10.2023, додаток № 2 від 18.04.2025 до договору № 23.43 від 03.10.2023 про надання правової допомоги, акт № 1 наданих послуг від 18.04.2025, рахунок-фактуру № 04.25/03 від 18.04.2025, відповідно до яких загальна вартість послуг, наданих адвокатом під час розгляду справи у суді першої інстанції становить 80 000,00 грн.
Задовольняючи частково заяву про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дослідив та перевірив надані заявником докази, зокрема, на предмет обґрунтованості та пропорційності до предмету спору й правильно виходив із засад законності, справедливості та співмірності.
При цьому районний суд урахував заперечення ОСОБА_1 щодо необґрунтованості та неспівмірності заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 з реальним обсягом такої допомоги в суді першої інстанції та обґрунтовано зменшив її розмір до 20 000,00 грн.
Апеляційний суд погоджується зі визначеним судом першої інстанції розміром витрат на правову допомогу та не вбачає підставдля визначення іншого розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Разом з тим, додаткове рішення слід змінити з урахуванням приписів пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, а саме стягнути із з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог з урахуванням цієї постанови – у сумі 18 620,00 грн (20 000 х 93,10%).
Щодо судових витрат, понесених сторонами у суді першої інстанції
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 8052,00 грн за вимогу майнового характеру та 1073,60 грн за вимогу немайного характеру, а також поніс витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 15 000,00 грн.
З огляду на те, що апеляційним судом позов ОСОБА_1 задоволено частково (задоволено 87,71 % вимоги майнового характеру), на його користь із ОСОБА_1 слід стягнути 7062,40 грн судового збору та 13 156,50 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта.
Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_1 за подання зустрічної позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 8052,00 грн та понесла витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 24 990,30 грн.
Оскільки зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково (93,10 % вимог), на її користь із ОСОБА_1 слід стягнути 7496,41 грн судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог.
Колегія суддів враховує, що наданий ОСОБА_1 висновок експерта за результатами проведеної судової транспортно-товарознавчої експертизи за результатами автотоварознавчих досліджень від 28.08.2024 № 2488-Е, судом взято до уваги частково, тому на відповідача за зустрічним позовом покладається часткова вартість за її проведення та пропорційно до задоволених вимог у сумі 7755,32 грн.
Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити його.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, рішення суду слід змінити в частині вирішення вимог про поділ житлового будинку з господарськими спорудами, земельної ділянки та розподілу судових витрат, в решті рішення суду – залишити без змін. Додаткове рішення суду слід змінити в частині визначення розміру витрат на правову допомогу. 
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2025 року змінити в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_1 про поділ житлового будинку разом з господарськими будівлями та спорудами, розташованих по АДРЕСА_1 , та земельної ділянки за вказаною адресою. 
Визнати за  ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку «А-2», загальною площею 151,7 кв.м, житловою площею 88,0 кв.м, разом з господарськими будівлями та спорудами: гаражем «Б», літньою кухнею «В», сараєм «Г», огорожею № 1, воротами № 2, огорожею № 3, розташованих по АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частини земельної ділянки площею 0,0662 га з кадастровим номером 4621510100:01:083:0036, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №972255 від 27.01.2011.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину житлового будинку «А-2», загальною площею 151,7 кв.м., житловою площею 88,0 кв.м., разом з господарськими будівлями та спорудами: гаражем «Б», літньою кухнею «В», сараєм «Г», огорожею № 1, воротами № 2, огорожею № 3, розташованих по АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину земельної ділянки площею 0,0662 га з кадастровим номером 4621510100:01:083:0036, згідно з Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №972255 від 27.01.2011.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 7062,40 грн та 13 156,50 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта, а всього 20 218,90 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 7496,41 грн та 7755,32 грн витрат, пов`язаних із залученням експерта, а всього 15 251,73 грн.
В решті рішення суду залишити без змін.
Додаткове рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 05 травня 2025 року, ухвалене за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Ощипка Володимира Степановича, – змінити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 18 620,00 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 27.02.2026

Головуючий  

Судді