ЄУН: 336/11818/24
Провадження №: 2/336/123/2026 
20.03.26
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 березня 2026 року Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Звєздової Н.С., при секретарі судового засідання Іванченко О.С., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача – адвоката Нінчук-Худякової О.М., представника органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району Парфенюк Л.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просив визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який уточнив в процесі розгляду справи шляхом відмови від позовних вимог в частині визначення місця проживання дитини. Відмова прийнята судом. 
Позов обґрунтовано тим, що з 2005 по 2011 позивач проживав з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції від 12.02.2013, серії НОМЕР_1 . 
Спільне життя з відповідачкою не склалось, вони припинили стосунки приблизно у 2011 році, дитина зареєстрована разом з відповідачкою, але зі згоди матері (відповідачки) постійно проживав з батьком в квартирі АДРЕСА_2 , що належить сім`ї позивача на праві спільної сумісної власності. Вихованням та утриманням сина займається виключно позивач та його бабуся. Деякий час відповідачка цікавилась дитиною, іноді приходила в гості, але матеріальної допомоги не надавала. 
На сьогоднішній день відповідачка не цікавиться його здоров`ям та розвитком, не приймає участі у його соціальному житті. 
Позивач 11.08.2015 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , яка змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, видане міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 877. Під час шлюбу у них народився спільний син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вони всі разом мешкали однією сім`єю в м. Запоріжжі, ОСОБА_8 вважає ОСОБА_6 своєю матір`ю, має з нею теплі родинні стосунки. 
З початку повномасштабного вторгнення рф ОСОБА_8 разом з бабусею та ОСОБА_6 виїхали до Німеччини, де він тимчасово перебував до 08.08.24 р., потім повернувся до України. ОСОБА_6 брала безпосередню участь у житті дитини в Німеччині. На теперішній час ОСОБА_9 тимчасово перебуває з бабусею та тіткою в Польщі. Постійним місцем мешкання дитини є місце мешкання його батька – позивача ОСОБА_1 в м. Запоріжжі. 
У зв`язку з тим, що батько за родом роботи, постійно виїжджає за кордон, в тому рахунку і в Польшу, батько постійно опікується сином як в Запоріжжі так і за кордоном. ОСОБА_8 повністю знаходиться на утриманні батька. Перебування дитини за кордоном є тимчасовим та викликано воєнними діями.
На теперішній час у дитини виникли проблеми, пов`язані з поведінкою його матері ОСОБА_2 , якій був встановлений психіатричний діагноз, вона вимагає у сина кошти та матеріальні цінності, в стані загострення поводить себе агресивно відносно нього, звертається до поліції з заявами, хоча зовсім не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, свідомо нехтує своїми обов`язками як матері. Враховуючи наведене, позивач вважає за необхідно позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 . 
На підставі протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 28.11.2024 справу передано в провадження судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздової Н.С.
28.11.2024 на виконання вимог ст. 187 ЦПК України судом скерованого запит щодо встановлення зареєстрованого місця проживання відповідачки, відповідь надійшла 16.12.2024.
Ухвалою суду від 17.12.2024 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні.
02.06.2025 до суду надійшов висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району №22.01/01-34-538 від 23.05.2025 про доцільність позбавлення батьківських прав.
Відповідачкою відзив на позов не подано.
Ухвалою суду від 13.08.2025 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про їх задоволення. 
Представник позивача - адвокат Нінчук-Худякова О.М. підтримала уточнену позовну заяву та просила про її задоволення у обсязі з підстав, викладених у позові.
Представник третьої особи - районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як органу опіки та піклування Парфенюк Л.П. підтримала заявлені вимоги, вважає за доцільним позбавити відповідачку батьківських прав. 
Представник третьої особи – районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району як органу опіки та піклування не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, рішення просить прийняти в інтересах малолітньої дитини. 
Відповідачка ОСОБА_2 згідно ст.128 ЦПК України, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась. Причини неявки суду не повідомляла. Заяви про розгляд справи без її участі та заперечення не надавала.
В судовому засіданні був допитаний неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який суду пояснив, що останній раз спілкувався з матір`ю 5 років назад, до війни. Він мешкав з батьком, відповідачка приїжджала та забирала його на вихідні. Позивач не забороняв спілкуватися ОСОБА_8 з матір`ю, саме матір не хотіла підтримувати з дитиною зв`язок. Відповідачка не купує йому речі, не вітає зі світами, не піклується про нього. Неповнолітній ОСОБА_8 також додав, що він не вважає відповідачку своєю матір`ю, засобів зв`язку її не має, спілкуватися з нею не хоче. 
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який є товаришем позивача, суду пояснив, що з позивачем вона товаришують з 90хроків, були однокласниками. Коли народився ОСОБА_8 , то він був присутній на всіх святах, часто зустрічались. У 2011 році йому зателефонував позивач та повідомив, що ОСОБА_8 у квартирі сам та плаче. Вони зайшли до квартири і побачили голодного ОСОБА_8 , в квартирі було брудно, в квартирі були антисанітарні умови. Дитина була недоглянута. Мати ОСОБА_8 – відповідачку по справі вдома не було, скільки часу ОСОБА_8 знаходився у таких умовах – невідомо. Після цього випадку позивач залишив роботу та почав самостійно піклуватися про сина. Відповідачку свідок бачив приблизно у 2011 році, зв`язку з нею не підтримує, де вона перебуває наразі йому невідомо. Відповідачка не спілкується ані з позивачем, ані з малолітнім сином. Позивач самостійно забезпечує сина ОСОБА_8 , купує йому речі, ліки тощо.
Свідок ОСОБА_11 , яка є сусідкою позивача, суду пояснила, що ОСОБА_12 (позивача) знає з дитинства. Його дружину ОСОБА_13 свідок не бачила жодного разу. Знає, що за сином піклується лише батько, який його забезпечує усім необхідним. З початку повномасштабного вторгнення рф позивач вивіз дитину за кордон, але він все одно піклується про сина.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 , який є товариши позивача, суду пояснив, що знає ОСОБА_12 близько 10 років, вони гуляли сім`ями, їх діти спілкувались. Відповідачку ОСОБА_13 свідок не бачив, не знає де вона перебуває. Знає, що відповідачка ОСОБА_8 не телефонує, не підтримує з ним зв`язок. ОСОБА_15 повністю знаходиться на утриманні позивача.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Сторони не заперечували щодо постановлення заочного рішення по справі.
Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, здійснивши допит свідків, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин.
Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 959 від 12.02.2013, серії НОМЕР_1 (а.с. 12). 
Позивач 11.08.2015 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_5 , яка змінила прізвище на ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, видане міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 877 (а.с. 14).
Позивач фактично разом з сином проживає в квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 18), вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності родині позивача, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № НОМЕР_2 від 12.02.2001 (а.с. 19, 20). 
Згідно відповіді Директора Запорізької гімназії № 106 Правобережного відділу освіти Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради № 01-17/163 від 16.09.2024 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 01.09.2016 є учнем 9-В класу. Вихованням сина займається виключно батько, ОСОБА_1 . Завжди приділяє належну увагу вихованню сина, бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, забезпечує відвідування уроків. Владислав ОСОБА_16 вирішує всі питання з класним керівником. Батько завжди реагує на всі дзвінки і повідомлення від класного керівника.
Мати, ОСОБА_2 , у вихованні дитини участі не бере. З класним керівником на зв`язок за роки навчання сина не виходила, на батьківських зборах жодного разу не з`являлась, не цікавилась оцінками, поведінкою, відвідуванням уроків (а.с. 29).
24.07.2024 року відповідачка ОСОБА_2 звернулась до відділу поліції № 5 Запорізького Руп ГШУНП в Запорізькій області щодо проведення слідчих дій щодо розшуку її дітей (а.с. 40-42), після відібрання пояснень від ОСОБА_17 , ОСОБА_18 у розгляді звернення було відмовлено (а.с. 43). 
Згідно висновку Запорізької міської ради по Шевченківському району №22.01/01-34-538 від 23.05.2025, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 126-128). 
Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.
При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяю засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти.
Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивача про невиконання відповідачкою своїх батьківських обов`язків щодо виховання сина ОСОБА_18 .
За таких обставин, враховуючи висновок органу опіки та піклування, враховуючи інтереси дитини, беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, пояснення позивача, свідків та інші докази, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі. 
На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню сина.
У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 422,40 гривень. 
Керуючись ст. 2, 7,10, 12-13, 76-81, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-282ЦПК України, ст.ст. 19, 150, 155, 164, 165 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про визначення місця проживання дитини разом з батьком та позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 422,40 гривень. 
Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини - до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_3 .
Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_4 .
Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету позову: 
Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, код ЄДРПОУ 37573885, місцезнаходження: 69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34.
Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, код ЄДРПОУ 20517886, місцезнаходження: 69123, м. Запоріжжя, бул. Будівельників, буд.19.

Суддя: Н.С. Звєздова