П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/9803/25	

Перша інстанція: суддя Танцюра К.О.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г.В., Федусика А.Г.

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 у справі № 420/9803/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:
- визнання протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 213050039277 від 31.12.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 , до спеціального стажу періоду навчання в Херсонському медичному училищі – з 01.09.1981 по 01.03.1984 і періоду роботи з на посаді масажистки - з 16.04.1988 по 01.01.1999, нарахувати та виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню, відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка не погоджується із прийняттям рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 213050039277 від 31.12.2024 про відмову в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та просить суд задовольнити позов у повному обсязі. Позивач, посилаючись на норми діючого законодавства, практику Верховного Суду вказала, що дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області є неправомірними щодо не зарахування до спеціального стажу періоду навчання в Херсонському медичному училищі – з 01.09.1981 по 01.03.1984, та періоду роботи з 16.04.1988 по 01.01.1999 на посаді масажистки; щодо не нарахування та не виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” і, відповідно просить суд задовольнити позов у повному обсязі.
29.07.2025 до суду від відповідача, Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, надійшов відзив на позовну заяву у якому відповідач вказав, що не погоджується із адміністративним позовом позивача та просить суд відмовити у задоволенні позову. Як вказав відповідач, згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.04.1984 заявниця з 01.04.1984 працює в Білозерській центральній районній лікарні на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". До стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги не зараховано період роботи з 16.04.1988 по 02.01.1999 на посаді масажистки. Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постовою Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 № 909, до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років зараховуються, зокрема періоди роботи на посадах середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад). Номенклатурою спеціальностей середніх медичних працівників, затвердженою наказом МОЗ від 23.10.1991 № 146 передбачена посада медичної сестри з масажу. Враховуючи вищевикладене, відповідач зазначив, що право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7.1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058 відсутнє, оскільки стаж роботи на посадах робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" складає 29 років 04 місяців 28 днів та відповідно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне 4 страхування” у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 06.10.2025 у справі № 420/9803/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасував рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 213050039277 від 31.12.2024 року про відмову в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу, що дає право на нарахування грошової допомоги, період роботи на посаді масажистки - з 16.04.1988 по 01.01.1999 та нарахувати і виплатити грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсії станом на дату її призначення, яка не підлягає оподаткуванню, відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовив.
Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344, м.Харків, адреса майдан Свободи, Держпром, 3під., 2 поверх) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1211,20 грн(одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент призначення пенсії за віком позивач працювала у відповідному закладі охорони здоров`я та має трудовий стаж роботи понад 30 років, раніше пенсію не отримувала, з урахуванням роботи на посаді масажистки, та відповідно суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову відмовити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- суд першої інстанції не врахував, що оскільки стаж роботи на посадах робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" складає 29 років 04 місяців 28 днів та відповідно відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне 4 страхування” у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи на посадах робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років;
- інші доводи відтворюють зміст відзиву на позовну заяву.

Обставини справи.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком згідно Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та позивач перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Херсонській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №213050039277 від 31.12.2024 відмовлено в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Підставою для прийняття зазначеного рішення стало те, що згідно з трудовою книжкою НОМЕР_1 від 01.04.1984 заявниця з 01.04.1984 працює в Білозерській центральній районній лікарні на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення". До стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги не зараховано період роботи з 16.04.1988 по 02.01.1999 на посаді масажистки. Відповідно до Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженого постовою Кабінету Міністрів України від 01.11.1993 № 909, до стажу роботи, який дає право на пенсію за вислугу років зараховуються, зокрема періоди роботи на посадах середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад). Номенклатурою спеціальностей середніх медичних працівників, затвердженою наказом МОЗ від 23.10.1991 № 146 передбачена посада медичної сестри з масажу Враховуючи вищевикладене, повідомляємо, що право на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7.1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058 відсутнє, оскільки стаж роботи на посадах робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" складає 29 років 04 місяців 28 днів.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 46 Конституції України гарантовано право громадянам на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Тобто, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV). 
Приписами п. 7-1 «Прикінцевих положень» Закону № 1058-IV передбачено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено в Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 № 1191 (далі Порядок № 1191).
Відповідно до п. 2 Порядку № 1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, що передбачені, зокрема, Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909.
Згідно з п. 5 Порядку № 1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 01.10.2011 призначається пенсія за віком відповідно до Закону № 1058-IV та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ, і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
В п. п. 6, 7 Порядку № 1191 зазначено, що для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно зі статтями 27 і 28 Закону № 1058-IV станом на день її призначення (п.6). Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати (п.7).
Таким чином, право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІІ, а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-ІV будь-якого іншого виду пенсії.
Тотожні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 13.03.2018 у справі № 234/13835/17.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Спірне питання в контексті розгляду даної справи, в межах доводів апеляційної скарги, стосується права позивачки на зарахування до спеціального стажу періодів роботи на посаді масажистки - з 16.04.1988 по 01.01.1999 робота на якому дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону № 1788-ХІІ та дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії за віком.
Вирішуючи спірне питання колегія суддів виходить з таких міркувань.
Так, перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, визначений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 (далі - Перелік №909).
У розділі 2 "Охорона здоров`я" Переліку №909 визначено, що робота на посадах лікарів та середнього медичного персоналу (незалежно від найменування посад) дає право на пенсію за вислугу років.
При цьому у розділі 2 "Охорона здоров`я" до Переліку віднесено заклади і установи охорони здоров`я: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри.
Відповідно до розділу 2 Охорона здоров`я Переліку №909 право на пенсію за вислугу років мають лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад),- які працювали у лікарняних закладах, лікувально-профілактичних закладах особливого, типу, лікувально-трудових профілакторіях, амбулаторно-поліклінічних закладах, закладах швидкої і невідкладної медичної допомоги, закладах переливання крові, закладах охорони материнства; і дитинства, санаторно-курортних закладах, санітарно-епідеміологічних закладах, діагностичних центрах.
Законом України Основи законодавства України про охорону здоров я від 19.11.1992 №2801-XII встановлено, що до середнього медичного персоналу відносяться особи, які отримали спеціальну освіту та відповідну кваліфікацію в середніх медичних навчальних закладах і допущені в установленому порядку до медичної діяльності.
Згідно матеріалів справи, відповідно до диплому № НОМЕР_3 виданого 01.03.1984р., підтверджується, що позивач закінчила медичне училище і отримала спеціальну медичну освіту по фельдшерській спеціальності з присвоєнням кваліфікації фельдшера. Відповідно до свідоцтва про підвищення кваліфікації до диплому № НОМЕР_3 , підтверджується, що в 1993 році позивач пройшла курс підвищення кваліфікації “медсестри по масажу”.
У відповідності до Класифікатору-професій ДК 003:2005 під кодом 3231 міститься назва посади "Сестра медична з масажу".
Відповідно до наказу МОЗ України №146 від 23.10.1991 "Про атестацію середніх медичних працівників" та згідно Номенклатури спеціальностей зазначених в ньому, посада масажиста відповідає посаді сестри медичної з масажу і відноситься до середнього медичного персоналу та зараховується д о спеціального стажу. 
За період роботи до 1992 діяв Перелік установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений наказом Міністерства соціального забезпечення УРСР від 31.12.1959 №135. Згідно якого робота на посаді масажиста зараховується до медичного стажу.
Отже, періоди роботи на посаді "масажист" є посадами, які відносяться до посад середнього медичного персоналу та робота на яких враховується до медичного стажу, та, відповідно, і при визначенні стажу роботи для визначення права на виплату грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Приписами статті 62 Закону України №1788 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, наявність трудового стажу підтверджується у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі по тексту - Порядок №637) затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Таким чином, саме трудова книжка працівника є основним документом, який підтверджує його трудовий стаж. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів чи показань свідків.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі №159/4315/16-а та від 26.04.2021 у справі №348/2180/16-а.
Поряд з тим, що для отримання грошової допомоги при призначенні пенсії за віком, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій мають бути дотримані такі вимоги:
- особа має досягнути пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, зокрема частиною 1 статті 26 встановлено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років;
- на день досягнення пенсійного віку особа мала працювати в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”-“ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”;
- мати страховий стаж, зокрема для жінок - 30 років на таких посадах;
- особа до цього не отримувала будь-яку пенсію.
Як вбачається з рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №213050039277 від 31.12.2024 року позивачу відмовлено в призначенні ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, у зв`язку з не зарахуванням до стажу роботи, що дає право на виплату грошової допомоги період роботи з 16.04.1988 по 02.01.1999 на посаді масажистки.
Так, згідно з трудової книжки позивача від 01.04.1984, ОСОБА_1 з 16.04.1988р. по 01.01.1999р. – працювала на посаді масажистки фізіотерапевтичного відділення Білозерської центральної районної лікарні – 10 років 08 місяців 17 днів; - з 02.01.1999р. переведена на посаду старшої медсестри неврологічного відділення де працювала по 14.05.2024 року ( по набуття пенсійного віку) - 25 років 04 місяці 13 днів.
При цьому, як вказано в оскаржуваному рішенні, стаж роботи на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років:29 років 04 місяці 28 дні; страховий стаж 42 роки 06 місяців 02 дні.
На підставі викладеного, оскільки на момент призначення пенсії за віком позивач працювала у відповідному закладі охорони здоров`я та має трудовий стаж роботи понад 30 років, раніше пенсію не отримувала, з урахуванням роботи на посаді масажистки, апеляційний суд, як і суд першої інстанції, дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання грошової допомоги в розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Враховуючи вищенаведене апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області № 213050039277 від 31.12.2024 є протиправним та підлягає скасуванню.
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги.

Викладені в цій постанові мотиви та аргументи дають відповідь на всі суттєві доводи апеляційної скарги.
Інші доводи апеляційної скарги, яким надано оцінку в мотивувальній частині постанови, встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29 - 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994.
При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001.
З огляду на вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 06.10.2025 у справі № 420/9803/25 – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк