ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2667/26 Справа № 932/10564/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кудрявцева Т.О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Красвітної Т.П.,

Учасники справи:
позивач  ОСОБА_1 ,
відповідач  ОСОБА_2 ,
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Кудрявцева Т.О., –
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У листопаді 2023року  ОСОБА_1  подав в суд позов проти  ОСОБА_2  з вимогою про стягнення 3 % річних в розмірі 10325,41грн та інфляційних втрат в розмірі 45 136,54грн, а всього – 55 461,95грн.
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019року у справі про адміністративне правопорушення № 932/15528/19 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 11 вересня 2019року та внаслідок якої був знищений належний йому автомобіль марки «КIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та завдано йому матеріальну шкоду.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023року у цивільній справі № 932/2808/20 було стягнуто з ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду в розмірі 93 968,70грн, що складалася із: матеріальних збитків – 89668,70грн; витрат на евакуацію транспортного засобу зі спецмайданчику до місця ремонту – 800,00грн; витрат на проведення експертизи – 3 500,00грн; а також судовий збір в розмірі 939,73грн. 
03 жовтня 2023року ОСОБА_2 виконав свої зобов`язання згідно рішення суду та добровільно сплатив йому кошти у загальному розмірі 94 908,43грн, що підтверджується оригіналом розписки та нотаріально посвідченою заявою.
Позивач з посиланням на положення статті 625 ЦПК України, вказував на те, що ОСОБА_2 набув обов`язку з відшкодування йому завданого матеріального збитку з часу набрання законної сили постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019року у справі № 932/15528/19, тобто з 03 грудня 2019року. Натомість свій обов`язок відповідач виконав тільки 03 жовтня 2023року, тобто через чотири роки після вчиненої ДТП.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024року у задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що на момент пред`явлення позовних вимог у цивільній справі № 932/2808/20 між сторонами не існувало невиконаного грошового зобов`язання, тому положення частини другої статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, а відтак стягнення 3 % річних та інфляційних втрат є безпідставним.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
02 грудня 2025року  ОСОБА_1 подав безпосередньо до суду апеляційної інстанції через підсистему «Електронний суд» апеляційну скаргу на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення і просив задовольнити позов повністю.
Незаконність та необґрунтованість рішення суду на думку заявника полягає у тому, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положення частини другої статті 625 ЦК України. Стверджує, що відповідач зобов`язаний був здійснити відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок ДТП після набрання законної сили постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019року у справі № 932/15528/19, тобто з 03 грудня 2019року, натомість свій обов`язок виконав тільки 03 жовтня 2023року.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги не подали.
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
04 грудня 2025року ухвалою судді Дніпровського апеляційного суду витребувано з Шевченківського районного суду міста Дніпра цивільну справу; та 09 січня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 січня 2026року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 28 січня 2026року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024року.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2026року справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в Електронному суді.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно пункту 1 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
11 вересня 2019року близько 19:00год у місті Дніпрі на врегульованому світлофором перехресті Запорізького шосе та вулиці Старокодацької, водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Рено», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , виконуючи поворот ліворуч при зеленому сигналу світлофору, не надав дорогу і скоїв зіткнення з автомобілем марки «КIA», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався у зустрічному з ним напрямку. Внаслідок ДТП автомобілі отримали механічні ушкодження, а водії отримали тілесні ушкодження.
Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019року ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні вищевказаної ДТП та притягнуто його до адміністративної відповідальності.
Вказаними протиправними діями відповідача потерпілій від ДТП особі – ОСОБА_1 було завдано матеріальної шкоди.
02 березня 2020року позивачу виплачено страхове відшкодування в розмірі 99500,00грн, що підтверджується платіжним дорученням № 5223.
11 березня 2020року ОСОБА_1 звернувся до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 94 563,70грн, моральну шкоду в розмірі 50 000,00грн та судові витрати.
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023року у цивільній справі № 932/2808/20 позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 93 968,70грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Вказане рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023року в апеляційному порядку не оскаржувалося, а тому є таким, що набрало законної сили 20 липня 2023року.
03 жовтня 2023року відповідач ОСОБА_2 добровільно виконав свої зобов`язання згідно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023року та сплатив позивачу ОСОБА_1 грошові кошти у загальному розмірі 94 908,43грн. Даний факт підтверджується розпискою ОСОБА_1 від 03 жовтня 2023року та його заявою від 03 жовтня 2023року, що була нотаріально посвідчена приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу Грищенко А.О., зареєстрованою в реєстрі за № 991.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
У своїх висновках про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції вирішального значення надав тій обставині, що саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди, у відповідача настав строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною третьою статті 510 ЦК України передбачено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.
Отже, грошовим необхідно вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, тому грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.
Подібні правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018року у справі № 910/10156/17 та у постанові Верховного Суду від 21 квітня 2022року у справі № 447/2222/20.
Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат,  ОСОБА_1  вважав, що відповідачем прострочене виконання грошового зобов`язання з відшкодування шкоди з моменту набрання законної сили постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019року у справі № 932/15528/19, тобто з 03 грудня 2019року.
Питання про відшкодування позивачу різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою та визначення її розміру вирішується в межах розгляду даної справи, відтак до набрання законної сили судовим рішенням за результатом розгляду позовних вимог  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 у відповідача не виник обов`язок з відшкодування шкоди.
Тобто саме з моменту набрання законної сили рішенням суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача матеріальної шкоди в розмірі 93 968,70грн, у відповідача настав строк для виконання грошового зобов`язання та можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.
З огляду на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом між ним та ОСОБА_2 не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої частиною другою статті 625 ЦК України, та за наведених умов суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних та інфляційних втрат.
Тож, апеляційний суд констатує, що підставою для виникнення зобов`язання у ОСОБА_2 по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу в результаті дорожньо-транспортної пригоди, є виключно рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2023року у цивільній справі № 932/2808/20, що набрало законної сили 20 липня 2023року.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  про неврахування судом першої інстанції висновків щодо застосування норм матеріального й процесуального права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018року у справі № 686/21962/15-ц, на яку заявник посилався в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки висновки у справі, на які посилається заявник, і у справі, яка переглядається, та встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними.
У справі № 686/21962/15-ц, на яку заявник посилався в апеляційній скарзі, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за несвоєчасне виконання вироку суду, яким на користь позивача стягнуто з відповідача кошти на відшкодування майнових збитків і моральної шкоди.
Водночас, у справі яка переглядається, предметом позову є стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України, нарахованих з моменту набрання законної сили постанови Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 листопада 2019року у справі № 932/15528/19, тобто з 03 грудня 2019року.
Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022року у справі № 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
Решта доводів, приведених в апеляційній скарзі, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Одночасно, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб позивач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу  ОСОБА_1 .
Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2024року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 25 березня 2026року.

Судді: