ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/7479/25 Суддя (судді) першої інстанції: Сергій КЛОПОТ

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області та просила суд:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку розміру пенсії із застосуванням коефіцієнту страхового стажу за період роботи з 01.01.2004 по 27.04.2020 у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 із застосуванням у подвійному розмірі коефіцієнту страхового стажу за період роботи з 01.01.2004 по 27.04.2020, починаючи з 01.09.2024, виплату провести з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - Управління) з 01.10.2004 та отримує пенсію по II групі інвалідності внаслідок загального захворювання відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV (далі Закон №1058).
Станом на вересень 2024 року, за документами пенсійної справи, страховий стаж позивачки складав 57 років 11 місяців 17 днів (врахований по 30.04.2020), в тому числі період роботи з 01.01.1991 по 31.12.2003 зараховано до страхового стажу у подвійному розмірі згідно ст. 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». Страховий стаж після 01.01.2004 складає 16років 4 місяці. Для обчислення розміру пенсії застосовано коефіцієнт стажу без урахування кратності із значенням 0,57917.
09.09.2024 року позивач звернулась до Управління із заявою про перерахунок пенсії у зв`язку з донарахуванням стажу за наданими додатковими документами, а саме про зарахування стажу роботи з 01.01.2004 по 27.04.2020 на посаді сестри медичної палатної в інфекційно-боксованому приймально-діагностичному відділенні КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради в подвійному розмірі та проведення відповідного перерахунку та виплати пенсії з застосуванням коефіцієнту стажу у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Управління, листом від 15.10.2024 № 14706-13703С-02/8-2500/24, відмовило в перерахунку пенсії відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки пільговий порядок обчислення стажу роботи, передбачений законодавством, що діяло раніше, за період з 01.01.2004 застосовується виключно в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах та за вислугу років.
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Управління, у якому, просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 у зарахуванні періоду роботи з 01.01.2004 по 27.04.2020 на посаді сестри медичної палатної в інфекційно-боксованому приймально- діагностичному відділенні КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради до страхового стажу у подвійному розмірі та здійсненні перерахунку розміру пенсії із застосуванням коефіцієнту страхового стажу за вказаний період у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 по 27.04.2020 на посаді сестри медичної палатної в інфекційно-боксованому приймально-діагностичному відділенні КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради до страхового стажу у подвійному розмірі, здійснити перерахунок та виплату пенсії із застосуванням коефіцієнту страхового стажу за вказаний період у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 01.09.2024.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30.12.2024 у справі № 620/14162/24, залишеним без змін Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06.05.2025, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області щодо відмови ОСОБА_1 в зарахуванні періоду роботи з 01.01.2004 по 27.04.2020 на посаді сестри медичної палатної в інфекційно-боксованому приймально- діагностичному відділенні КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради до страхового стажу в подвійному розмірі.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернігівській області зарахувати ОСОБА_1 період роботи з 01.01.2004 по 27.04.2020 на посаді сестри медичної палатної в інфекційно-боксованому приймально-діагностичному відділенні КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради до страхового стажу у подвійному розмірі, відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
Щодо позовних вимог про здійснення перерахунку та виплати пенсії із застосуванням коефіцієнту страхового стажу за вказаний період у подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення», починаючи з 01.09.2024, суд констатував, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області на даний час не врахований період роботи позивача з 01.01.2004 по 27.04.2020 в подвійному розмірі, а як наслідок вимоги ОСОБА_1 в частині перерахунку розміру пенсії із застосуванням коефіцієнту страхового стажу за вказаний період у подвійному розмірі є передчасними.
23 травня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Управління з заявою про перерахунок пенсії із застосуванням подвоєного коефіцієнту страхового стажу після виконання вказаного судового рішення щодо врахування стажу в подвійному розмірі. У заяві ОСОБА_1 , зокрема, просила Управління після врахування періоду роботи позивача з 01.01.2004 по 27.04.2020 в подвійному розмірі, як його наслідок, добровільно, в позасудовому порядку здійснити перерахунок та виплату пенсії із застосуванням коефіцієнту страхового стажу за вказаний період у подвійному розмірі, починаючи з 01.09.2024.
Листом від 20.06.2025 Управління повідомило про проведення розрахунку стажу із зарахуванням періоду роботи з 01.01.2004 по 27.04.2020 в подвійному розмірі.
Відповідач відмовив в перерахунку пенсії із застосуванням за вказаний період коефіцієнту страхового стажу у подвійному розмірі в позасудовому порядку, вказавши на відсутність відповідного зобов`язання щодо проведення перерахунку пенсії в рішенні суду. При цьому будь-якої норми права, яка передбачає можливість перерахунку пенсії ( в т.ч. застосування подвоєного коефіцієнту) виключно на підставі судового рішення, відповідачем не зазначено.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, а свої права та охоронювані законом інтереси порушеними, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
У відповідності до положень ч. 1 ст. 46 Конституції України кожен громадянин України наділений гарантованим державою правом на соціальний захист. Таке право охоплює широкий комплекс соціальних гарантій та передбачає, зокрема, забезпечення громадян у випадках повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, настання безробіття з незалежних від особи причин, а також у період досягнення старості чи в інших ситуаціях, прямо передбачених законодавством України. Зазначене конституційне положення закріплює фундаментальний принцип соціальної держави, відповідно до якого держава бере на себе обов`язок забезпечити належний рівень соціального забезпечення громадян у випадках, коли вони об`єктивно не можуть самостійно забезпечувати своє існування.
Поряд із цим, відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на захист своїх прав і свобод у судовому порядку. Зазначена норма передбачає, що кожна особа має можливість звернутися до суду для відновлення порушених прав, а також оскаржити в суді рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб. Таким чином, держава забезпечує ефективний механізм судового контролю за діяльністю органів влади та гарантує громадянам можливість захисту їх законних інтересів.
Водночас відповідно до ст. 22 Конституції України встановлено, що конституційні права і свободи людини і громадянина є гарантованими державою і не можуть бути скасовані. Крім того, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних нормативно-правових актів не допускається звуження змісту та обсягу вже існуючих прав і свобод. Це означає, що законодавець не має права приймати такі нормативні акти, які б погіршували становище громадян у частині реалізації їхніх конституційних прав, у тому числі і права на соціальне забезпечення.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян України, регулюються комплексом нормативно-правових актів, основними з яких є Конституція України, Закон України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788), а також Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058). Закон України №1058 набрав чинності з 1 січня 2004 року, що стало важливим етапом реформування системи пенсійного забезпечення в Україні. До моменту набрання чинності зазначеним Законом питання пенсійного забезпечення громадян регулювалися переважно положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788.
Згідно з п. 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України №1058 передбачено, що до моменту приведення всього законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в тій частині, яка не суперечить положенням зазначеного Закону. Таким чином, законодавець прямо передбачив можливість подальшого застосування окремих положень раніше чинного законодавства, якщо вони не вступають у протиріччя з новими нормами.
Відповідно до ст. 60 Закону України №1788 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) робота в лепрозорних та протичумних закладах охорони здоров`я, у медичних закладах або їх відділеннях, де здійснюється лікування осіб, інфікованих вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах чи відділеннях охорони здоров`я, у патолого-анатомічних та реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи у подвійному розмірі. Таке правове регулювання обумовлене підвищеною складністю, небезпечністю та специфічними умовами праці працівників відповідних медичних закладів.
З урахуванням наведеного, рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 30 грудня 2024 року у справі №620/14162/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, яке набрало законної сили, було встановлено, що відповідне правове регулювання свідчить про те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», зокрема стаття 60 цього Закону, на момент звернення позивачки із заявою про перерахунок пенсії продовжували діяти та підлягали застосуванню відповідними органами під час виконання покладених на них повноважень, у тому числі щодо застосування пільгових умов обчислення стажу. У зв`язку з цим суд дійшов висновку про необхідність зарахування періоду роботи позивачки ОСОБА_1 з 01.01.2004 року по 27.04.2020 року на посаді сестри медичної палатної в інфекційно-боксованому приймально-діагностичному відділенні КНП «Чернігівська обласна дитяча лікарня» Чернігівської обласної ради до страхового стажу у подвійному розмірі.
Згідно з ч. 4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які були встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі та які підтверджені судовим рішенням, що набрало законної сили, не потребують повторного доказування під час розгляду іншої справи, якщо у такій справі беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено відповідні обставини, за винятком випадків, прямо передбачених законом.
Відповідно до ст. 44 Закону України №1058 призначення або перерахунок пенсії здійснюється або за зверненням особи, яка має право на відповідні виплати, або автоматично, без подання окремої заяви, у випадках, прямо передбачених цим Законом. Таким чином, законодавством встановлено як заявницький, так і автоматичний порядок здійснення перерахунку пенсійних виплат залежно від конкретних обставин.
Згідно зі ст. 24 Закону України №1058 страховий стаж визначається як період часу, протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачуються страхові внески у сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. При цьому до страхового стажу для визначення розміру пенсії за віком, з якого обчислюється розмір пенсії по інвалідності або у зв`язку з втратою годувальника, крім фактично наявного страхового стажу, також зараховуються на загальних підставах період з дня встановлення інвалідності до досягнення застрахованою особою віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, а також період з дня смерті годувальника до дати, коли такий годувальник досяг би зазначеного віку.
Крім того, відповідно до пункту 4 ст. 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, підлягають зарахуванню до страхового стажу в порядку та на умовах, визначених законодавством, яке діяло раніше, за винятком випадків, передбачених самим Законом №1058.
Відповідно до ст. 25 Закону України №1058 коефіцієнт страхового стажу (КС), який використовується для обчислення розміру пенсії, визначається шляхом множення загальної кількості місяців страхового стажу на величину оцінки одного року страхового стажу та подальшого ділення отриманого результату на 100 відсотків і на 12 місяців у році. Відповідна формула має такий вигляд:
КС = (См Ч Вс) / (100% Ч 12), 
де См - це загальна кількість місяців страхового стажу, 
а Вс - величина оцінки одного року страхового стажу, яка відповідно до законодавства становить 1 відсоток.
Отже, враховуючи те, що на виконання судового рішення, яке набрало законної сили, органом Пенсійного фонду було зараховано період роботи позивачки в інфекційному відділенні у подвійному розмірі, це безпосередньо вплинуло на загальний розмір її страхового стажу. У зв`язку з цим як логічний та юридично обґрунтований наслідок має бути здійснений відповідний перерахунок пенсії із застосуванням скоригованого, тобто подвійного коефіцієнта страхового стажу.
Таким чином, відмова відповідача у проведенні перерахунку пенсії із застосуванням коефіцієнта страхового стажу у подвійному розмірі виключно з підстав відсутності окремого судового рішення саме з цього питання є необґрунтованою, такою, що не відповідає вимогам законодавства, і фактично суперечить встановленим судом обставинам та чинним нормам права.
З огляду на викладене, з урахуванням того, що період роботи позивачки ОСОБА_1 з 01.01.2004 року по 27.04.2020 року був зарахований до страхового стажу у подвійному розмірі, підлягає проведенню відповідний перерахунок пенсії із застосуванням коефіцієнта страхового стажу за зазначений період також у подвійному розмірі відповідно до положень статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення». При цьому загальне значення коефіцієнта страхового стажу становитиме КС = 0,7425 (891 См Ч 1% : 12).
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню, відповідно до п. 2 частини п`ятої ст. 328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна 

Т.Р. Вівдиченко