ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

18 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/34561/23
категорія 106020000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання дій протиправними, скасування наказів, 
встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 , у якому просить:
- визнати протиправним та скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 18.11.2023 р. № 257 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» в частині притягнення до відповідальності ОСОБА_1 ;
-визнати протиправним та скасувати Наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.11.2023 р. №291 в частині ініціювання питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що в акті службового розслідування причинами та умовами, що сприяли вчиненню правопорушення визначено «особиста недисциплінованість військовослужбовців». Всупереч згаданим вище положенням уповноважені особи, що проводили службове розслідування, не врахували ні попередню поведінку, ні тривалість військової служби військовослужбовця, ні рівень його знань про порядок служби. Більш того, ними не враховано матеріалів службового розслідування, адже жоден з таким матеріалів не свідчить про наявність вини саме позивача. Матеріали розслідування та акт розслідування свідчать про допуск та розпорядження до відповідних паливно мастильних матеріалів ряду осіб, в тому числі Позивача. Однак, з невідомих причин вину покладено чомусь на позивача. Звертає увагу, що будь яких пояснень на якій підставі здійснені висновки про особисту недисциплінованість або детального роз`яснення з приводу систематичного порушення правил та норм проходження військової служби, негативних особистих характеристик, неналежного рівня знань та військової дисципліни уповноваженими особами здійснено передчасний висновок про умови та причини чому була заподіяна шкода. Відсутні відомості, які б могли підтверджувати особисту недисциплінованість ОСОБА_1 . 
Військова частина НОМЕР_2 надала відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що в даному випадку, скасування пунктів наказу, яким службове розслідування вважається завершеним та матеріали службового розслідування запропоновано направити до Військової частини НОМЕР_1 для вирішення питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності не є кінцевим рішенням щодо притягнення позивача до відповідальності, скасування цього наказу не поновить порушені права позивача та, в даному випадку, є неналежним способом захисту прав позивача. Отже, наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.11.2023 р. №291 не є рішенням, яке впливає на права позивача.
Військова частина НОМЕР_1 надала відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача зазначив, що начальник складу пально-мастильних матеріалів Військової частини НОМЕР_1 , функції якого виконував сержант ОСОБА_1 , керувався Настановою польових складів ВКДП 4-94 (54).01 Наказ № 665 від 21.12.2020 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Начальник складу пального є матеріально відповідальною особою, якщо штатом не передбачено посаду начальника сховища. Відповідно до пункту 2 Розділу 1 Інструкції з обліку військового майна у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 17.08.2017 №440 матеріально відповідальна особа – це посадова (службова) особа, на яку за характером її посади (роботи) покладено матеріальну відповідальність за збереження військового майна на підставі наказу командира військової частини (договору про матеріальну відповідальність працівника, укладеного відповідно до вимог трудового законодавства) і якій передано під звіт або в інший документально оформлений спосіб на зберігання, у тимчасове користування військове майно. Отже, як свідчать вимоги чинного законодавства, сержант ОСОБА_1 за характером своєї посади є матеріально відповідальною особою, а отже несе матеріальну відповідальність за збереження ввіреного йому військового майна, в даному випадку, палива.
Представник відповідача подав до суду відповідь на відзив Військової частини НОМЕР_2 , в якій просив позовні вимоги задовольнити. Вказав, що з огляду на той факт, що наказ №291 встановлює нібито вину ОСОБА_1 та ініціює питання притягнення його до відповідальності, а також, що похідним від цього наказу є наказ про притягнення до відповідальності ОСОБА_1 від 18.11.2023 р. №257, вважає, що є підстави скасувати Наказ №291 в частині ініціювання питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності, оскільки він безпосередньо впливає на права та інтереси позивача. 
Представник відповідача подав до суду відповідь на відзив Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив позовні вимоги задовольнити. Вказав, що відповідно до п. 1.3 Положення №300 Положення про військове (корабельне) господарство ЗСУ застосовується для всіх військових частин, кораблів, установ, військово-навчальних закладів, організацій та з`єднань Збройних Сил України на мирний та воєнний час при розташуванні у місцях постійної дислокації. Як зазначалось у матеріалах розслідування, Позивач був переміщений у зону бойових дій, тобто виконував свої службові обов`язки в пункті тимчасової дислокації, у зв`язку з чим приписи Положення №300 неможливо застосувати з огляду на те, що в зоні бойової обстановки не завжди є можливість належним чином дотримуватись формальних бюрократичних процедур як в мирний час або навіть під час дії воєнного стану, але в пунктах постійної дислокації. 
Представник Військової частини НОМЕР_1 подав до суду заперечення на відповідь на відзив. Вказав, що доводи представника Позивача про те, що неможливо взагалі застосувати норми Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України в умовах воєнного часу не за місцем постійної дислокації військової частини не є правомірними, адже навіть під час воєнного стану та в бойовій обстановці мають бути дотримані вимоги щодо збереження військового майна і будь-які неправомірні дії, в тому числі нестача пального, необхідного для виконання бойових завдань бойовими бригадами, не можуть бути виправдані воєнним станом. Більше того, така нестача виникла не в умовах бойових дій, оскільки Військова частина НОМЕР_1 є батальйоном логістики і не перебуває безпосередньо в районах проведення бойових дій.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.
Позивач, сержант ОСОБА_1 , проходить військову службу у Збройних Силах України на посаді начальника складу ПММ Військової частини НОМЕР_1 . 
Старшим офіцером тилу логістики Військової частини НОМЕР_2 було проведено службове розслідування по факту невиконання або неналежного виконання посадовими особами Військової частини НОМЕР_1 службових обов`язків, що призвело до нестачі, незаконного списання, ризиків можливого незаконного списання та завдання шкоди державі.
На підставі проведеного розслідування 29.10.2023 було складено акт службового розслідування.
За результатами проведеного розслідування було встановлено, що сержант ОСОБА_1 порушив вимоги статей 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, пункту 3.2.40, 3.2.41 Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300, в частині, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, а також стан обліку та збереження матеріальних засобів у відповідності до статей 45, 54 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.
Пунктом 3.1. наказу командира Військової частини НОМЕР_2 від 13.11.2023 №291 командиру Військової частини НОМЕР_1 на підставі матеріалів службового розслідування вирішити питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності начальника складу ПММ Військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 .
Пунктом 3.2 . наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 13.11.2023 №291 командиру Військової частини НОМЕР_1 на підставі матеріалів службового розслідування вирішити питання щодо притягнення до повної матеріальної відповідальності начальника складу ПММ Військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 матеріальної відповідальності у розмірі 298444,96 грн.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2023 № 257 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» притягнуто до повної матеріальної відповідальності начальника складу пально-мастильних матеріалів Військової частини НОМЕР_1 сержанта ОСОБА_1 за створення нестачі ДП-Л-Євро5-В0 у кількості 7297,00 кг на суму 298444,96 грн.
Позивач, не погодившись з наказами командира Військової частини НОМЕР_2 від 13.11.2023 №291 та наказом командира Військової частини НОМЕР_1 від 18.11.2023 № 257, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України від 24.03.1999 № 548-XIV (далі - Статут, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 9 Статуту встановлено, що військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до статті 11 Статуту необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; берегти державне майно.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями (стаття 16 Статуту).
Згідно зі статтями 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення.
В той же час, підстави та порядок притягнення військовослужбовців та деяких інших осіб до матеріальної відповідальності за шкоду, завдану державному майну, у тому числі військовому майну, майну, залученому під час мобілізації, а також грошовим коштам, під час виконання ними службових обов`язків визначає Закон України від 03.10.2019 № 160-IX «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» (далі - Закон № 160-IX).
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 1 Закону № 160-IX пряма дійсна шкода - збитки, завдані військовій частині, установі, організації, закладу шляхом знищення, пошкодження, створення нестачі, розкрадання або незаконного використання військового та іншого майна, погіршення або зниження його цінності, а також витрати на відновлення чи придбання військового та іншого державного майна замість пошкодженого або втраченого, надлишкові виплати під час виконання обов`язків військової служби або службових обов`язків. До шкоди не включаються доходи, які могли бути одержані за звичайних обставин, якщо таких збитків не було б завдано.
Частиною першою та другою статті 3 Закону № 160-IX встановлено, що підставою для притягнення до матеріальної відповідальності є шкода, завдана неправомірними рішенням, невиконанням чи неналежним виконанням особою обов`язків військової служби або службових обов`язків, крім обставин, визначених статтею 9 цього Закону, які виключають матеріальну відповідальність.
Умовами притягнення до матеріальної відповідальності є:
1) наявність шкоди;
2) протиправна поведінка особи у зв`язку з невиконанням чи неналежним виконанням нею обов`язків військової служби або службових обов`язків;
3) причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи і завданою шкодою;
4) вина особи в завданні шкоди.
Положеннями статті 6 Закону № 160-ІХ, визначено вичерпний перелік підстав, за наявності яких особа несе матеріальну відповідальність у повному розмірі завданої з її вини шкоди, а саме в разі:
1) виявлення нестачі, розкрадання, умисного знищення, пошкодження чи іншого незаконного використання військового та іншого майна, у тому числі переданого під звіт для зберігання, перевезення, використання або для іншої мети, здійснення надлишкових виплат грошових коштів чи вчинення інших умисних протиправних дій;
2) виявлення факту приписки в нарядах чи інших документах фактично не виконаних робіт, викривлення звітних даних або обману держави в інший спосіб;
3) завдання шкоди у стані сп`яніння внаслідок вживання алкоголю, наркотичних засобів або інших одурманюючих речовин;
4) вчинення діяння (дій чи бездіяльності), що мають ознаки кримінального правопорушення;
5) якщо особою надано письмове зобов`язання про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих їй для зберігання або для інших цілей.
У силу вимог статті 7 Закону № 160-ІХ, розмір завданої шкоди встановлюється за фактичними втратами на підставі даних бухгалтерського обліку з урахуванням цін, що діють на період розгляду питання про притягнення особи до матеріальної відповідальності. У разі відсутності таких даних розмір шкоди визначається суб`єктами оціночної діяльності відповідно до законодавства або за рішенням суду.
У статті 8 Закону № 160-ІХ, зазначено, що у разі виявлення факту завдання шкоди командир (начальник) протягом трьох діб після отримання відповідної письмової доповіді посадових (службових) осіб письмовим наказом призначає розслідування для встановлення причин завдання шкоди, її розміру та винних осіб.
За результатами проведення розслідування складається акт (висновок), який подається командиру (начальнику), що призначив розслідування, на розгляд. До акту (висновку), складеного за результатами розслідування, додаються довідка про вартісну оцінку завданої шкоди за підписом начальника відповідної служби забезпечення і фінансового органу (головного бухгалтера) військової частини, установи, організації, закладу та/або акт оцінки збитків, що складається суб`єктами оціночної діяльності.
Якщо вину особи доведено, командир (начальник) не пізніше ніж у п`ятнадцятиденний строк із дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення винної особи до матеріальної відповідальності із зазначенням суми, що підлягає стягненню.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), а також військовозобов`язаних та резервістів (далі - військовослужбовці), які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку виконавською дисципліною є належне, своєчасне та якісне виконання військовослужбовцями функціональних обов`язків (посадових інструкцій), наказів Міністерства оборони України, доручень, рішень, планів, програм, які затверджуються в органах військового управління або надходять для виконання до Міністерства оборони України або інших органів військового управління (військових частин).
Службове розслідування - комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІ Порядку службове розслідування може призначатися, зокрема, у разі невиконання або неналежного виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини або на стан виконання покладених на Збройні Сили завдань. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових (службових) осіб.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку передбачено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення матеріальної шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1 Розділу III Порядку рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Пунктом 3 розділу ІV Порядку передбачено, що військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право:
- знати підстави проведення службового розслідування;
- бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування;
- відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом;
- давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення;
- з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень;
- порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації;
- висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять;
- ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником);
- оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Відповідно до пунктів 1-4 розділу V Порядку за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
У вступній частині акта службового розслідування зазначаються підстави призначення та проведення службового розслідування. В описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення. У резолютивній частині акта службового розслідування зазначаються: висновки службового розслідування; пропозиції щодо притягнення винної особи (винних осіб) до відповідальності; інші заходи, спрямовані на усунення причин та умов, що призвели до правопорушення, які пропонується здійснити.
За результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу. Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності (пункти 1, 2 розділу VI Порядку).
Тобто, для притягнення військовослужбовця до повної матеріальної відповідальності, обов`язковою умовою є підтвердження матеріалами службового розслідування факту умисного чи з необережності скоєння ним дій чи бездіяльності, та з якою метою завдано шкоду або збитки. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, попередню поведінку військовослужбовця та його ставлення до виконання службових обов`язків.
Наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина саме у заподіянні шкоди, які згідно вимог Закону №160-ІХ є обов`язковими і необхідними умовами притягнення до повної матеріальної відповідальності.
З матеріалів справи вбачається, що висновки відповідача про наявність підстав для притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності ґрунтуються на матеріалах службового розслідування, під час якого було встановлено неналежне виконання керівним складом та посадовими особами військової частини НОМЕР_1 службових обов`язків щодо організації ведення військового господарства та контроль за ним, дотримання належного ведення обліку особового складу, збереження матеріальних засобів та ощадливе їх витрачання у підпорядкованих підрозділах (службах).
А також на матеріалах службового розслідування під час якого встановлено, що сержант ОСОБА_1 , не вжито дієвих заходів щодо організації належного збереження пально- мастильних матеріалів. Виходячи з матеріалів службового розслідування, вина сержанта ОСОБА_1 , виражається у формі самовпевненості та недбалого ставлення до виконання службових обов`язків. Своїми діями начальник складу ПММ Військової частини НОМЕР_1 сержант ОСОБА_1 порушив вимоги Статуту внутрішньої служби ЗС України, відповідно: статті 16 - в частині виконання службових обов`язків, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою; Наказ Міністра оборони України від 16 07.97 М 300. відповідно: пункту 3.2.40. - начальник складу частини відповідає за приймання та видачу, правильне зберігання, якісний стан, повну наявність та своєчасний облік матеріальних засобів; пункту 3.2.41. - начальник складу повинен знати номенклатуру матеріальних засобів, які зберігаються на складі, слідкувати за їх комплектністю, наявністю та якісним станом, суворо виконувати правила приймання, зберігання, видавання та здавання матеріальних засобів, не допускати випадків псування та нестач, приймати та видавати матеріальні засоби за встановленими документами, вести кількісний та якісний облік матеріальних засобів, що знаходяться на складі, щоденно подавати у діловодство частини прибутково-видаткові документи за минулий день, слідкувати за своєчасним поновленням матеріальних засобів, що зберігаються на складі.
Однак, у спірних наказах, виданих відповідачем, жодним чином не зазначено, які саме дії позивача привели до виникнення нестачі військового майна. Також, службовим розслідуванням не встановлено можливих мети та мотиву вчиненого позивачем (на думку відповідача) правопорушень, внаслідок яких державі було завдано шкоди.
Відповідачем при проведенні службового розслідування не встановлено причинний зв`язок між протиправною поведінкою позивача і завданою шкодою та вини відповідача.
Суд зазначає, що оскільки йдеться про застосування юридичної відповідальності, то відповідачем мав би бути доведений склад правопорушення.
Відповідачем не доведена протиправна поведінка позивача, наявність причинного зв`язку між його протиправною поведінкою і настанням шкоди, вина саме позивача у заподіянні шкоди, які згідно вимог Закону №160-ІХ є обов`язковими і необхідними умовами притягнення позивача до повної матеріальної відповідальності.
Службовим розслідуванням не встановлено прямого причинного зв`язку між діями/бездіяльністю позивача та виконанням позивачем обов`язків військової служби, а формальне посилання відповідача на те, що позивач був відповідальним за зберігання матеріальних засобів, що надійшли до військової частини, та є матеріально відповідальною особою не може бути належним та допустимим доказом притягнення до повної матеріальної відповідальності.
Акти службового розслідування та спірні накази не містить висновків, які саме дії позивача призвели до створення нестачі ДП-Л- Євро5-В0 у кількості 7 297,00 кг, не встановлено мети та мотиву вчинених позивачем дій, і чи внаслідок саме його дій/бездіяльності державі було завдано шкоди.
Крім того, відповідно до абз. 5 п. 2.4.1 Методичних рекомендацій щодо проведення службового розслідування (перевірки) в Збройних Силах України особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування.
Також суд зауважує, що додатком 10 Методичних рекомендацій щодо проведення службового розслідування (перевірки) в Збройних Силах України закріплено Бланк отримання пояснень.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право, зокрема, відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення, порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником).
Всупереч наведеному, в матеріалах службового розслідування, які надані Військовою частиною НОМЕР_2 , відсутні пояснення ОСОБА_1 .
Доказів ознайомлення позивача з матеріалами службового розслідування немає. В матеріалах службового розслідування відсутні будь-які відомості щодо повідомлення позивача про те, що пояснення він надає внаслідок початого відносно нього службового розслідування.
З матеріалів справи взагалі не вбачається, що позивач був повідомлений про проведення службового розслідування відносно нього, а відтак він був позбавлений усіх основоположних прав передбачених пунктом 3 розділу ІV Порядку № 608.
Таким чином, суд приходить до висновку про неповноту службового розслідування, що в свою чергу, тягне неправомірність виданого наказу від 13.11.2023 №291 «Про результати службового розслідування».
При цьому суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.05.2020 у справі № 815/3383/17 (про обов`язковість отримання пояснень (скарг, пропозицій) в особи, стосовно якого проводиться службове розслідування), у постанові від 25.07.2018 у справі № 813/1953/17 та у постанові від 07.07.2020 року у справі № 120/915/19-а (в наказі про результати службового розслідування повинно бути зазначено, які саме дії (бездіяльність) військовослужбовця стали підставою для притягнення його до дисциплінарної відповідальності) та у постанові від 25.03.2020 у справі № 825/1000/18 (обставини вчиненого правопорушення повинні бути підтверджені належними доказами).
Отже, в рамках судового розгляду, відповідачем, всупереч ч.2 ст.77 КАС України, не доведено, що під час проведення службового розслідування та притягнення позивача до матеріальної відповідальності встановлено обставини щодо протиправної поведінки позивача, наявності причинного зв`язку між такою протиправною поведінкою і настанням матеріальної шкоди в розмірі 298444,96грн та наявності вини саме ОСОБА_1 у заподіяній шкоді, що є обов`язковими і необхідними умовами притягнення до повної матеріальної відповідальності.
Таким чином, суд дійшов висновку, що акти службових розслідувань та самі матеріали розслідування, не містять належних та допустимих доказів про те, що саме з вини ОСОБА_1 державі було завдано збитки у зв`язку з неналежним виконанням ним службових обов`язків. 
Решта доводів сторін не спростовують висновків суду у даній справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищенаведене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що висновок відповідача про заподіяння саме ОСОБА_1 шкоди, у зв`язку із чим він має нести повну матеріальну відповідальність та дисциплінарну, є недоведеним та ґрунтується на припущеннях, зроблені без врахування всіх обставин, які мають значення для їх прийняття, отже є необґрунтованими, тому наявні правові підстави для задоволення позовних вимог та визнання протиправними та скасування спірних наказів в частині оскарження.
Розподіл судових витрат здійснюється відповідно до положень ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 2, 9, 243-246, 291, 293, 295-296 КАС України, суд - 

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_4 ), Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_3 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_5 ) про визнання дій протиправними, скасування наказів задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 18.11.2023 № 257 «Про притягнення до матеріальної відповідальності» в частині притягнення до відповідальності ОСОБА_1 .
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_2 (з адміністративно-господарської діяльності) від 13.11.2023 №291 в частині ініціювання питання про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної та повної матеріальної відповідальності. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева

18.03.26