КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

____________________________________
Справа № 756/15356/23 
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/5907/2026 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Рейнарт І.М. 
суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.
при секретарі Самойлік А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Поляка Петра Петровича на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 8 грудня 2025 року (суддя Шролик І.С.) про залишення без розгляду заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Поляка Петра Петровича про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого Оболонським районним судом міста Києва 23 листопада 2023 року за заявою ОСОБА_2 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 , 
встановив:

23 листопада 2023 року суддею Оболонського районного суду міста Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 листопада 2023 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 268,40грн.
8 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Поляк П.П. подав заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, у якій просив судовий наказ скасувати та постановити ухвалу про відмову у видачі судового наказу на підставі п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.
Обґрунтовуючи подану заяву, представник боржника зазначав, що заявниця умисно приховала, що на момент подання заяви про видачу судового наказу діти разом з нею не проживали, а перебували разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 , що можуть підтвердити численні свідки, зокрема сусіди.
Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 8 грудня 2025 року заяву залишено без розгляду.
У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Поляк П.П. просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.
Представник боржника зазначає, що суд першої інстанції залишаючи заяву без 

розгляду з підстав пропуску процесуального строку, не врахував, що сторона боржника дізналась про обставини, які є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами, лише 28 вересня 2025 року після ознайомлення з матеріалами справи, а вже 30 вересня 2025 року була подана дана заява, відтак процесуальний строк пропущено не було.
Також представник боржника вважає, що суд першої інстанції взагалі не мав правових підстав для залишення його заяви без розгляду після відкриття провадження у справі, оскільки питання дотримання процесуального строку і перевірка наявності клопотання про його поновлення вирішуються судом до прийняття заяви до розгляду, відтак, суд мав би залишити його заяву без руху, а не постановляти ухвалу про залишення заяви без розгляду, що позбавляє боржника доступу до правосуддя.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Мар`ян І.С. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду без змін, посилаючись на правильність висновку суду про пропуск представником боржника процесуального строку на подання заяви та відсутність клопотання про його поновлення. При цьому, сам факт ознайомлення представником боржника 28 вересня 2025 року з матеріалами справи, не впливає на перебіг строків у даній справі. 
Боржник ОСОБА_1 , його представник - адвокат Поляк П.П., будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с. 201, 204, 205), у судове засідання не з`явився, причини неявки апеляційному суду не повідомили.
Ухвалою судді Київського апеляційного суду від 9 березня 2026 року задоволено заяви представників ОСОБА_1 - адвокатів Поляка П.П. та Поляк П.М. про забезпечення їх участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Однак під час судового засідання представники ОСОБА_1 - адвокати Поляк П.П. та Поляк П.М. не під`єдналися до відеоконференції, тому відповідно до положень статті 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність боржника та його представників.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Опришко Е.В., яка проти апеляційної скарги заперечувала, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 23 листопада 2023 року суддею Оболонського районного суду міста Києва було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 17 листопада 2023 року, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
8 жовтня 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Поляк П.П. подав до суду заяву про перегляд судового наказу Оболонського районного суду міста Києва, виданого 23 листопада 2023 року, за нововиявленими обставинами. У заяві представник боржника зазначив, що про наявність судового наказу ОСОБА_1 дізнався лише після арешту державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві його грошових коштів 1 вересня 2025 року.
Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 13 жовтня 2025 року відкрито провадження за вказаною заявою, справу призначено до розгляду.
Залишаючи заяву без розгляду, суд виходив з того, що з довідки про розмір заборгованості зі сплати аліментів, виданої 1 вересня 2025 року старшим державним виконавцем Оболонського відділу ДВС, встановлено, що з березня 2024 року ОСОБА_1 

щомісячно здійснював сплату на користь ОСОБА_2 аліментів на дітей, тобто був обізнаний про наявність судового рішення й примусове стягнення аліментів, що він підтвердив в судовому засіданні. Тобто про наявність судового наказу ОСОБА_1 стало відомо щонайменше з березня 2024 року. Проте заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами подано через майже півтори роки з дня, коли стало відомо боржнику про наявність судового рішення та сплати на його виконання аліментів, що є значним пропуском тридцятиденного строку на звернення до суду із цією заявою.
Також суд зазначив, що при зверненні до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами ані ОСОБА_1 , ані його представником Поляком П.П. не заявлено клопотання про поновлення процесуального строку, не надано доказів, якими підтверджується поважність причин пропуску цього строку.
Крім цього, суд зазначив, що саме по собі отримання представником боржника копії судового наказу не спростовує встановлених судом обставин про обізнаність ОСОБА_1 про наявність судового рішення, яке перебуває на примусовому виконанні, та його періодичне виконання боржником впродовж року та не змінює обрахунок процесуальних строків для сторони.
Суд посилався на те, що твердження представника позивача, що нововиявленою обставиною є те, що діти не проживали з матір`ю на час звернення до суду із заявою про видачу судового наказу у листопаді 2023 року, також були відомі стороні боржника ще з листопада 2023 року, тому тридцятиденний строк з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення, пропущений. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають наявним матеріалам справи та ґрунтуються на нормах процесуального права.
Відповідно до положень статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. 
За змістом пунктів 4, 5 частини 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Згідно частини 1 статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. 
Частина 8 статті 170 ЦПК України передбачає, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що 

набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано: з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
Отже, строк звернення із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами починає відлік із дня, коли заявник дізнався або міг дізнатися про існування цих нововиявлених обставин.
Звертаючись із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, представник ОСОБА_1 - адвоката Поляк П.П. зазначав, що наказ видано без врахування судом істотних для справи обставин, що не були встановлені судом. Зокрема, що після розірвання шлюбу, з серпня 2023 року діти залишилися проживати із батьком. Також в заяві представник боржника зазначав, що копію судового наказу ОСОБА_1 не отримував, а про наявність судового наказу ОСОБА_1 дізнався лише після арешту державним виконавцем Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві його грошових коштів 1 вересня 2025 року.
Разом з цим, під час судового розгляду суду була надана копія розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного 01 вересня 2025 року старшим державним виконавцем Оболонського відділу ДВС А. Браташовим, згідно якої ОСОБА_1 з березня 2024 року здійснював сплату на користь ОСОБА_2 аліментів, а саме: у березні, квітні, травні, червні 2024 року по 10 000грн щомісячно, у липні 2024 року - 5 000грн, у листопаді 2024 року - 5 000грн, у лютому 2025 року - 3 500грн (с.с 153). 
У судовому засіданні 5 грудня 2025 року ОСОБА_1 підтвердив суду, що про наявність судового наказу та обов`язок сплачувати аліменти дізнався від державного виконавця, а оплату здійснював з метою уникнення заборгованості.
Отже, суд першої інстанції прийшов правильного висновку, що станом на березень 2024 року ОСОБА_1 був обізнаний про наявність судового наказу про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 .
Однак, заява про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами була подана до суду 8 жовтня 2025 року.
При цьому, представником заявника не було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку на подання зазначеної заяви.
Пункт 6 частини 3 статті 426 ЦПК України передбачає, у разі якщо заявником пропущений строк на подачу заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду, то заявник не позбавлений можливості подати клопотання про поновлення строку.
Відповідно до частини 2 статті 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Встановивши, що про наявність судового наказу ОСОБА_1 стало відомо щонайменше з березня 2024 року, а заява про перегляд за нововиявленими обставинами 

судового наказу представником боржника подана до суду 8 жовтня 2025 року та не подано клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, суд прийшов до правомірного висновку про залишення вказаної заяви без розгляду.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції взагалі не мав правових підстав для залишення заяви без розгляду після відкриття провадження у справі, оскільки питання дотримання процесуального строку і перевірка наявності клопотання про його поновлення вирішуються судом до прийняття заяви до розгляду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у заяві представник боржника посилався на те, що ОСОБА_1 не був обізнаний про наявність судового наказу, а дізнався про його існування тільки після накладення арешту на його грошові кошти державним виконавцем 1 вересня 2025 року.
Крім того, діючі норми процесуального права не забороняють суду залишати заяву без розгляду, якщо про пропуск заявником встановленого законом строку на подання відповідної заяви було встановлено під час судового розгляду, а заявником не подано заяви про поновлення пропущеного процесуального строку.
Посилання в апеляцій скарзі на те, що після з`ясування про обізнаність ОСОБА_1 про наявність судового наказу з березня 2024 року, суд повинен був залишити заяву без руху, надавши заявнику можливість подати клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку, не ґрунтуються на нормах процесуального права, які такого положення не містять.
Частина 3 статті 427 ЦПК України передбачає, що положення статті 185 ЦПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами застосовуються, якщо вона не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 426 цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
При цьому, положення статті 426 ЦПК України не передбачають, що заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у обов`язковому порядку повинна містити клопотання про поновлення пропущеного строку на її подання.
Крім того, з протоколу судового засідання від 5 грудня 2025 року вбачається, що ні заявник, ні його представник не просили суд поновити пропущений строк на подання заяви, а також не просили суд надати їм строк для подання відповідної заяви. 
Твердження в апеляційній скарзі про те, що фактично боржник ознайомився із документами, які стали підставою для видачі судового наказу у вересні 2025 року, коли його представник отримав копію судового наказу, а також копію заяви про його видачу та додані до заяви документи, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки аліменти стягуються на користь того з батьків, з ким проживають діти, що є загальновідомим фактом, а відтак, сплачуючи аліменти на користь ОСОБА_2 протягом тривалого часу, боржник погодився, що діти проживають разом із матір`ю, а він має обов`язок матеріально їх утримувати.
Посилання представника боржника в апеляційній скарзі на те, що суд порушив право боржника на доступ до правосуддя, є безпідставними.
У справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка передбачає, що принцип юридичної визначеності є одним з основоположних аспектів верховенства права, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.
Розглядаючи підстави поновлення строків, ЄСПЛ вказав, що однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення в їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, аби дізнатися про стан відомого їм судового провадження (п. 27 рішення Європейського суду з прав людини від 

26.04.2007р. у справі «Олександр Шевченко проти України» та «Трух проти України» (ухвала) від 14.10.2003 р.). Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності (рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 р. у справі «Пономарьов проти України»).
Дізнавшись про наявність судового наказу не пізніше березня 2024 року, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості ознайомитися з матеріалами, які стали підставою для видачі судового наказу про стягнення з нього аліментів, та висловити свої заперечення проти стягнення з нього аліментів, однак з відповідною заявою звернувся до суду тільки у вересні 2025 року.
При цьому апеляційна скарга не містить обґрунтування неможливості ОСОБА_1 з березня 2024 року по вересень 2025 року ознайомитися з матеріалами, на підставі яких був виданий судовий наказ про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 .
За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для залишення заяви про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами без розгляду, так як із заявою ОСОБА_1 звернувся до суду із значним пропуском встановленого законом строку, не подавши заяву про поновлення пропущеного процесуального строку.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, не допустив порушення норм процесуального права, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Поляка Петра Петровича залишити без задоволення, ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 8 грудня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст ухвали складено 17 квітня 2026 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук