КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Апеляційне провадження Справа №753/425/26
№ 33/824/1559/2026

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року м. Київ 

Київський апеляційний суд в складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Саліхова В.В., за участю секретаря судового засідання Зеленчука М.М.

розглянувши апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Горбового Володимира Анатолійовича на постанову судді Дарницького районного суду міста Києва Рудюк О.Ю. від 28 січня 2026 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП, -

в с т а н о в и в:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 551773, 26 грудня 2025 року,  ОСОБА_1 26 грудня 2025 року о 23 год. 12 хв. керував автомобілем Toyota, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по пр-т П. Григоренка, 2, з явними ознаками наркотичного сп?яніння, а саме: не природна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, тіла, зіниці очей занадто звужені, та не реагують на світло, від проходження огляду, у встановленому законом порядку, в лікаря нарколога водій категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постановою судді Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн. в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 665,60 грн. на користь держави.
Не погоджуючись з такою постановою суду, 03 березня 2026 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Горбовий В.А. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2026 року скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі за відсутності події та складу адміністративного правопорушення.
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що постанова суду винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Відеозапис, який наданий працівниками поліції не містить жодної інформації на підтвердження того, що ОСОБА_1 керував вказаним у протоколі транспортним засобом. Відеозапис розпочинається з того, коли працівник поліції розмовляє з чоловіком (водієм невідомого транспортного засобу).
Посилається на те, що фактично ознаки сп'яніння, які зазначені у протоколі, працівниками поліції не встановлювалися, а відтак вимога щодо проходження огляду у закладі охорони здоровя є незаконною. При цьому, звертає увагу, що після складання протоколу відносно ОСОБА_1 , останній звернувся до медичного закладу КНП «КМКЛ № 10» та пройшов огляд на стан алкогольного та наркотичного сп`яніння, за результатами якого ОСОБА_1 не перебував у стані сп`яніння та згідно акту огляду не мав ознак наркотичного спяніння, що спростовує вказані поліцейським у протоколі ознаки.
Вказує, що суд не надав належної оцінки факту безпідставної зупинки транспортного засобу та поклав в основу постанови докази, отримані з порушенням вимог закону.
Зауважує, що у протоколі зазначено невірну адресу місця реєстрації та проживання, а також номер та серію посвідчення водія.
Також до апеляційної скарги захисник ОСОБА_1 - адвокат Горбовий В.А. додав клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, в якому просить поновити строк, оскільки він пропущений з поважних причин. Як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження постанови, адвокат посилався на те, що вперше апеляційну скаргу на постанову подано у строк, однак постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2026 року апеляційну скаргу було повернуто у зв'язку з ненадання належних доказів на підтвердження повноважень адвоката. Врахувавши підстави повернення апеляційної скарги, 03 березня 2026 року адвокат повторно направив апеляційну скаргу, додавши до неї, зокрема, копію договору про надання правової допомоги № 6/05022026-К від 05 лютого 2026 року, на підставі якого було оформлено ордер серії АІ № 2111277.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його захисник - адвоката Горбовий В.А. підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Горбового В.А., перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та доводи щодо підстав пропуску строку на апеляційне скарження постанови, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Згідно з ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п'ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
З матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова Дарницького районного суду міста Києва винесена 28 січня 2026 року.
06 лютого 2026 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Горбовий В.А. звернувся з апеляційною скаргою.
Постановою Київського апеляційного суду від 26 лютого 2026 року апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала, оскільки адвокатом не надано належних документів на підтвердження повноважень на надання правничої допомоги в Київському апеляційному суді.
03 березня 2026 року захисник ОСОБА_1 - адвокат Горбовий В.А. повторно звернувся з апеляційною скаргою, додавши до неї належні докази на підтвердження його повноважень.
Враховуючи вказані обставини, положення ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження постанови та вважає за доцільне його поновити.
Відповідно до ст.ст. 245, 280 КУпАП провадження у справах про адміністративні правопорушення має забезпечувати повне, всебічне й об`єктивне з`ясування всіх обставин справи, що сприяє постановленню законного та обґрунтованого рішення, яке виключало б його двозначне тлумачення і сумніви щодо доведеності вини певної особи у вчиненні адміністративного правопорушення.
З'ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст.251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимогст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктами 1.3 та 1.9 ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Європейський суд з прав людини у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (рішення від 29 червня 2007 року) зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Згідно з п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп'яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Отже, проходження в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, за наявності до того підстав, є обов'язком водія, а не його правом.
Відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП до адміністративної відповідальності притягуються особи за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортними засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а також відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
З об'єктивної сторони адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, може проявлятись у відмові особи, яка керує транспортним засобом, на вимогу працівника поліції від проходження в установленому порядку огляду на місці за допомогою спеціальних технічних засобів та/або в закладі охорони здоров'я для визначення стану алкогольного сп'яніння, а суб'єктивна сторона передбачає умисну форму вини.
Проведення огляду на стан сп`яніння здійснюється в порядку, встановленому ст. 266 КУпАП, відповідно до Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої спільним Наказом МВС України та МОЗ України від 09 листопада 2015 року №1452/735та Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого постановою КМУ від 17 грудня 2008 року №1103.
За правилами ч.ч.2, 3 ст. 266 КУпАП, огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Згідно з п.п. 2, 6, 7 Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність складу вчиненого адміністративного правопорушення, що має підтверджуватися належними і допустимими доказами.
Так, визнаючи винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що наявні у справі докази підтверджують факт порушення водієм п. 2.5 ПДР України, а саме відмова від проходження медичного огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку.
Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 551773, 26 грудня 2025 року,  ОСОБА_1 26 грудня 2025 року о 23 год. 12 хв. керував автомобілем Toyota, д.н.з. НОМЕР_1 , в м. Києві по пр-т П. Григоренка, 2, з явними ознаками наркотичного сп?яніння, а саме: не природна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, тіла, зіниці очей занадто звужені та не реагують на світло, від проходження огляду, у встановленому законом порядку, в лікаря нарколога водій категорично відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України, за що відповідальність передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Так, з відеозаписів, що були долучені до матеріалів справи вбачається, що працівник поліції спілкується з особою, яка знаходить в транспортному засобі, на запитання якого щодо причини зупинки транспортного засобу, поліцейський послався на постанови №1455 та 1456, військовий стан. Водій відповів, що підстав зупинки не має, Правил дорожнього руху він не порушував, документи наявні, в розшуку не перебуває, та відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліції» причини зупинки йому не повідомлено. Надалі, поліцейський попросив надати документи, на що водій відповів, що документи він надасть після того, як йому повідомлять причину зупинки відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліції». Поліцейський повідомив, що у зв`язку з ненадання документів, що посвідчують особу, відносно нього буде розглядатися справа та роз`яснив права. В подальшому поліцейський запропонував проїхати до медичного закладу для проведення огляду, на що водій погодився, зазначивши, що проїде до медичного закладу після того, як поліцейський назве причину зупинки транспортного засобу. Поліцейський повідомив, що якщо водій не поїде, то він просто складе протокол за відмову. Згодом, поліцейський повідомив, що відносно водія буде складено протокол за відмову від проходження огляду.
Таким чином, відеозапис з нагрудних камер поліцейських не містить доказів встановлення ознак наркотичного сп'яніння, що давали поліцейському підстави для пропозиції пройти огляд на стан наркотичного сп'яніння у медичному закладі та самого факту відмову водія від проходження огляду, а поліцейський безпідставно розцінили прохання назвати причину зупинки, як відмову від проходження огляду.
Відтак, обставини зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом, зокрема, в матеріалах справи відсутні докази виявлення ознак наркотичного сп`яніння у водія ОСОБА_1 , що були б підставою для проходження огляду на стан сп`яніння та відмова водія від проходження такого огляду.
Наведене вказує на те, що висновки суду не грунтуються на наявних у справі доказах.
При цьому, з відеозапису неможливо встановити, що водієм транспортного засобу, який зазначеній у протоколі, був дійсно ОСОБА_1 .
Відповідно до частини 3 статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Конституційний Суд України у рішенні від 26 лютого 2019 року №1-р/2019 у справі №1-135/2018 (5846/17) зазначив, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу.
Частина 1 ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Оскільки згідно з ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_1 - адвоката Горбового В.А. підлягає задоволенню, постанова судді Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2026 року - скасуванню, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 - адвоката Горбового Володимира Анатолійовича - задовольнити.
Постанову судді Дарницького районного суду міста Києва від 28 січня 2026 року, якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати та провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя 
Київського апеляційного суду В.В. Саліхов