Справа № 184/82/26
Номер провадження 2/184/492/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року	м. Покров	

Покровський міський суд Дніпропетровської області в складі: 
головуючого судді – Гаєвого О.В., за участю секретаря – Поліщук О.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Покров в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вище вказаним позовом, та просили ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовних вимог, посилався на те, що на сьогоднішній день відповідач, який зареєстрований за вище вказаною адресою, фактично за місцем своєї реєстрації не проживає фактично більше 2-х років, не забезпечує оплату комунальних послуг та не слідкує за утримання квартири, добровільно знятися з реєстрації у вказаній квартирі не бажає. 
Ухвалою суду від 15 січня 2026 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 25 лютого 2026 року суд постановив здійснювати заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення.
В судове засідання позивач по справі не з`явився, просив розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у ній доказів, та показів свідків, яких він просив допитати, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти проведення заочного розгляду справи не заперечував. 
У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином в порядку, передбаченому статтею 128 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, суд дійшов до наступних висновків. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, на підставі договору купівлі-продажу від 20.12.2016 року позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , з якою позивач перебував у зареєстрованому шлюбі з 04.06.2022 року по 07.06.2024 року (шлюб було розірвано за рішення Покровського міського суду). 
Фактично з листопада 2023 року, ще до офіційного розлучення, відповідач ОСОБА_2 вибула з зареєстрованого місця свого проживання і більше до нього не поверталась, що знайшло своє підтвердження під час дослідження матеріалів справи та підтвердилось показами свідків допитаних у судовому засіданні – ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є сусідами позивача у будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Крім цього, відповідач ОСОБА_2 не здійснює оплату комунальних платежів, які нараховуються за місцем її реєстрації і добровільно знятись з реєстрації не бажає.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод здійснення ним права користування та розпорядженням своїм майном. 
Відповідно до вимог ст. 71 ЖК України у разі відсутності особи, яка не є членом сім`ї власника будинку, житлове приміщення зберігається за нею на протязі шести місяців або протягом більш тривалого часу при наявності конкретних обставин, вказаних у переліку до цієї статті
Згідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки (6 місяців) провадиться в судовому порядку. 
Аналіз статей 71, 72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин.
У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.
Верховний Суд (постанова від 17 квітня 2019 року у справі № 135/165/17-ц) в оцінці обставин виходить з того, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Отже, сторона, яка посилається на певні обставини на обґрунтування своїх вимог, зобов`язана навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності таких обставин, суд ухвалює рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Крім того, саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин (постанова Верховного Суду від 28 березня 2019 року по справі № 520/14828/16-ц).
Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Оскільки належним чином повідомлений про дату слухання справи відповідач відзиву на позов та доказів на його підтвердження, суду не надав, ураховуючи, що цивільне судочинство згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 станом на дату розгляду справи не проживає у житловому приміщенні по АДРЕСА_2 без поважних причин понад строки, визначені статтею 71 ЖК України, суд вважає можливим визнати його таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 141, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням – задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 . 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211, 20 грн. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду позивачем подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судового рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Відомості про учасників процесу:
1.Позивач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 . 
2.Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
Повне рішення складено 25 лютого 2026 року.

Суддя Покровського  міського суду	  О. В. Гаєвий