Справа №442/6819/25 
Провадження №2/442/95/2026 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2026 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Нагірної О.Б.,
за участю секретаря судового засідання Лесович О.Ю.,Болюка Р.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 442/6819/25 за позовом ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металімпекс» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені
учасники справи:
представник позивача – ОСОБА_2 ,
представник відповідача – Кузик М.Р.,
встановив:
Позивач звернулася з позовом до відповідача, просить стягнути з Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металімпекс» на її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 4920,07 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 127989,88 грн та судовий збір.
В обґрунтування позову покликається на те, що з 01.08.2005р. по 08.07.2021р. вона працювала на посаді головного бухгалтера в ДП «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Металімпекс». Підприємство почало із затримкою, нерегулярно та не в повному обсязі виплачувати їй заробітну плату. 08.07.2021р. вона звільнилася з роботи за власним бажанням. Згідно зі ст. 116 КЗпП України (в редакції на дату звільнення), при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Вказаних обов`язків Відповідач не виконав, про нараховані суми, належні позивачці при звільненні не повідомлено та не проведено розрахунку.
Західне міжрегіональне управління Державної служби з питань праці листом №ЗХ/3.1/597-ЗВ-25 від 25.06.2025р. повідомило, що у Дочірнє підприємство «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Металімпекс» проведено позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі перевірки на предмет додержання законодавства про працю. В ході перевірки встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 10 Закону № 2136, а саме: виплата заробітної плати працівникам підприємства не виплачується з дотриманням умов, що визначені трудовим договором, з порушенням строків такої виплати, що призвело до формування заборгованості із виплати заробітної плати. На час проведення перевірки заборгованість із виплати заробітної плати перед нею складає 49520, 07 грн. (сорок дев`ять тисяч п`ятсот двадцять гривень 07 коп.) За результатами перевірки складено акт, керівнику підприємства винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю. Складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП.
09.07.2025р. вона звернулась до Відповідача із письмовою заявою про виплату всіх належних їй при звільненні сум, про виплату середнього заробітку за весь час затримки належних звільненому працівникові сум, з проханням надати їй письмову інформацію (довідку) про належні їй при звільненні суми із зазначенням окремо кожного виду виплати; належно завірену копію наказу про звільнення (№ 05 від і 8.07.2021р.); довідку про нараховану заробітну плату за два останні повні місяці роботи перед звільненням (травень та червень 2021р.); довідку про середньоденну заробітну плату на посаді головного бухгалтера сформовану відповідно до умов пункту 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. На її звернення Відповідач належної відповіді не надав, заборгованість по виплаті заробітної плати заперечує.
Оскільки, Відповідач на її звернення не надав інформацію про нараховану за останні два місяці роботи перед звільненням то розрахунок середньої заробітної плати буде розраховуватись за даними довідки ОК-5 (індивідуальні відомості про застраховану особу) від 09.07.2025р.
Вважає, що з Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Металімпекс» слід стягнути в її користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 49520, 07 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 127989,88 грн.

Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09.09.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, про що повідомити сторони, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також, позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.
Розгляд справи по суті призначено на 29.09.2025. Постановлено витребувати у Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Металімпекс» інформацію щодо звільнення ОСОБА_1 
25.09.2025 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Зазначає, що саме директор того періоду – ОСОБА_3 повинен був в день звільнення позивачки видати їй копію наказу про звільнення, провести з нею розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України(у редакції, чинній на час звільнення позивачки), а також вимогу позивачки внести належні записи про звільнення до трудової книжки. Позивачка працювала головним бухгалтером та була безпосередньо відповідальна за організацію та ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, у тому числі нарахування та контроль за виплатою заробітної плати, складання фінансової звітності та відображення усіх зобов`язань підприємства у бухгалтерському обліку, збереження оброблених документів та звітності протягом встановленого терміну. Позивачка, як головний бухгалтер, мала повну обізнаність щодо фінансового стану відповідача, наявності чи відсутності заборгованостей, у тому числі проведення розрахунків при звільненні. За наявними даними, позивачка, як головний бухгалтер, мала змогу самостійно нараховувати та виплачувати заробітну плату працівникам, у тому числі і собі.
29.09.2025 розгляд справи відкладено на 28.10.2025.
07.10.2025 від відповідачки надійшла відповідь на відзив, з викладеними відповідачем у відзиві запереченнями не погоджується. Зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів, які б спростували заборгованість перед позивачем. Надані відповідачем касові чеки та виписки по рахунку не доводять виплату заробітної плати позивачці у повному обсязі.
13.10.2025 від відповідача надійшли заперечення. Зазначає, що у жодному з доданих відповідачем касових чеків у призначенні платежів немає слів «заробітна плата для працівників», не зазначено прізвища « ОСОБА_4 » або будь-яких інших персональних даних, які могли б вказувати на те, що кошти видавалися для виплати заробітної плати іншим працівникам. Цілком очевидно, що у випадку, коли головний бухгалтер отримує кошти для виплати заробітної плати іншим особам (працівникам), у призначенні платежу зазначається прізвище та ініціали відповідного працівника. Позивачка, будучи головним бухгалтером, мала право і фактичну можливість самостійно формувати відомості на виплату готівки через касу банку та подавати банку документи на отримання коштів. Як убачається з касових чеків, що додані до Відзиву, у жодному з них немає згадки про інших осіб, що у свою чергу свідчить про те, що готівкові кошти, отримані Позивачкою, призначалися саме їй, а не для виплати заробітної плати іншим працівникам. Крім того, звертаємо увагу суду на касовий чек №ЯЯ5816047 від 31.05.2019 на суму 11 000,00 гри, у якому зазначено призначення «Госп. витрати». Розмір цієї суми є практично ідентичним розмірам наступних виплат, які Позивачка визначила як «заробітна плата». Отже, навіть у періоди, коли вона мала можливість спрямувати кошти на погашення власної нібито заборгованості із заробітної плати, вона самостійно приймала рішенню використовувати готівкові кошти Відповідача на господарські витрати.
28.10.2025 розгляд справи відкладено на 01.12.2025.
01.12.2025 розгляд справи відкладено на 19.01.2026.
29.12.2025 від представника Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці надійшло пояснення, де зазначають, що Західним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці в період з 24.06.2025 по 25.26.2025 у Дочірньому підприємстві «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металімпекс» проведено позаплановий захід зі здійснення державного контролю у формі перевірки на предмет додержання законодавства про працю в частині оплати праці з питань дотримання строків і першочерговості виплати заробітної плати. Під час проведення перевірки в Дочірньому підприємстві ««Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металімпекс» встановлено порушення вимог частини першої статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану № 2136. У ході позапланової перевірки встановлено, що виплата заробітної плати працівникам Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металімпекс» проводиться з недотриманням умов, що визначені трудовим договором, а саме: з порушенням строків виплати, що призвело до формування заборгованості із виплати заробітної плати, яка створена за попередні періоди та є триваючою. Так, станом на травень 2022 року та станом на час проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) у формі перевірки заборгованість із виплати заробітної плати складає 159588,50 грн. (в т.ч. перед 3 звільненими працівниками, а саме: ОСОБА_1 – в розмірі 49520,07 грн.; ОСОБА_3 – в розмірі 71966,95; ОСОБА_5 – в розмірі 38101,48 грн.). Графік погашення заборгованості із виплати заробітної плати розроблений. За результатами перевірки складено акт від 25.06.2025 № ЗХ/ЛВ20457//023611 та видано припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю від 25.06.2025 № ЗХ/ЛВ/20457/023611/П. Також, посадовими особами вжито заходи щодо притягнення керівника Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металімпекс» до адміністративної відповідальності за частиною 1 стаття 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та складено протокол про адміністративне правопорушення від 25.06.2025 № ЗХ/ЛВ/20457/023611/ П/ПТ. Звертаємо увагу суду, що постановою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 24.07.2025 у справі № 442/5114/25 директора Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металімпекс» ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
19.01.2026 від представника відповідача надійшло клопотання про витребування, у якому просить Витребувати у Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці: копії матеріалів (документів), на підставі яких складено акт позапланової перевірки від 25.06.2025 № ЗХ/ЛВ/20457/023611; розрахунки заборгованості із заробітної плати щодо ОСОБА_1 ; документи, які підтверджують період виникнення заборгованості (з розбивкою по місяцях); перелік та копії первинних бухгалтерських документів, досліджених під час перевірки (платіжні та розрахункові відомості, банківські виписки, касові документи тощо).
19.01.2026 оголошено перерву до 09.02.2026.
09.02.2023 розгляд справи відкладено на 18.03.2026.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позові.
Представник відповідача в судовому засіданні вимоги заперечив, надав пояснення, аналогічні викладеним у відзиві.
Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Суд встановив, що 09.07.2025 ОСОБА_1 звернулась до Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Металімпекс» із заявою про виплату заробітної плати і надання інформації.
Із трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 вбачається, що 01.08.2005 прийнята на посаду головного бухгалтера у ДП «Дрогобицький тарний комбінат». 08.07.2021 була звільнена з роботи за власним бажанням.
Відповідно до відповіді Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці у ході перевірки встановлено порушення вимог ч. 1 ст. 10 Закону № 2136, а саме: виплата заробітної плати працівникам підприємства не виплачується з дотриманням умов, що визначені трудовим договором, з порушенням строків такої виплати, що призвело до формування заборгованості із виплати заробітної плати. На час проведення перевірки заборгованість із виплати заробітної плати складає 159588,50 грн ( в т.ч. перед позивачкою в розмірі 49520, 07 грн. За результатами перевірки складено акт, керівнику підприємства винесено припис про усунення виявлених порушень законодавства про працю. Складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП.
Відповідно до Акту Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці від 25.06.2025, виявлено наступні порушення вимог законодавства, а саме: виплата заробітної плати працівникам Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Металімплекс» виплачується з недотриманням умов, що визначені трудовим договором, а саме: з порушенням строків виплати, що призвело до формування заборгованості із виплати заробітної плати, яка створена за попередні періоди та є триваючою. Станом на травень 2022 року та станом на час проведення позапланової перевірки заборгованість із виплати заробітної плати складає у розмірі 49520,07 для ОСОБА_1 .
З припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю №ЗХ/ЛВ/20457/023611/П Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці вбачається, що директора Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Металімпекс» зобов`язано усунути такі перешкоди – забезпечити додержання норм законодавства про працю.
У відповіді № 17 від 07.08.2025 на заяву від 09.07.2025 про виплату заробітної плати і надання інформації Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Металімпекс» зазначено, що ОСОБА_7 працювала головним бухгалтером підприємства та була безпосередньо відповідальна за організацію та ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, у тому числі нарахування та контроль за виплатою заробітної плати, складання фінансової звітності та відображення усіх зобов`язань підприємства у бухгалтерському обліку, збереження оброблених документів та звітності протягом встановленого терміну. Якщо заборгованість дійсно існувала, то саме вона, як головний бухгалтер, мала її належним чином документально фіксувати та повідомити тодішньому керівнику підприємства для вжиття ним відповідних заходів.
Відповідно до наказу №2 від 03.06.2022, призначено директором ДП «Дрогобицький тарний комбінат» ТзОВ фірми «Металімпекс» Хожамкулієва Ісмаїла Джамбаровича з 07.03.2022 року. 
09.07.2025 ОСОБА_1 звернулась до директора ДП «Дрогобицький тарний комбінат» ТзОВ фірми «Металімпекс» Хожамкулієва Ісмаїла Джамбаровича із заявою про виплату заробітної плати і надання інформації, де зазначає, що при звільнені їй не виплачено всіх сум, які належать їй при звільненні, та просить їх виплатити.
07.08.2025 директор ДП «Дрогобицький тарний комбінат» ТзОВ фірми «Металімпекс» Хожамкулієв Ісмаїл Джамбарович дає письмову відповідь на заяву, де зазначає, що ОСОБА_1 працювала головним бухгалтером підприємства та була безпосередньо відповідальна за організацію та ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, у тому числі нарахування та контроль за виплатою заробітної плати, складання фінансової звітності та відображення усіх зобов`язань підприємства у бухгалтерському обліку, збереження оброблених документів та звітності протягом встановленого терміну. Станом на день припинення з нею трудових відносин (08.07.2021) керівником підприємства був ОСОБА_3 . 04.06.2021 та 01.07.2021 з банківського рахунку підприємства в АТ «Кредобанк» були отримані через касу банку готівкові кошти на загальну суму 26901,80 грн. У призначені платежу зазначено: «видача на виплати, пов`язані з оплатою праці та стипендій», однак, не вказано для кого конкретно призначалася зазначена заробітна плата, що є порушенням правил ведення первинного обліку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Право на працю, закріплене у ст. 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
За змістом ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
За змістом ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (ст. 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Відповідно до ч.1 ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
За змістом ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
В судовому засіданні представник відповідача заперечив факт невиплати позивачці заробітної плати, при цьому послався на те , що ОСОБА_1 працювала головним бухгалтером підприємства та була безпосередньо відповідальна за організацію та ведення бухгалтерського обліку на підприємстві, у тому числі нарахування та контроль за виплатою заробітної плати, складання фінансової звітності та відображення усіх зобов`язань підприємства у бухгалтерському обліку, збереження оброблених документів та звітності протягом встановленого терміну. Станом на день припинення з нею трудових відносин (08.07.2021) керівником підприємства був ОСОБА_3 . 04.06.2021 та 01.07.2021 з банківського рахунку підприємства в АТ «Кредобанк» були отримані через касу банку готівкові кошти на загальну суму 26901,80 грн. У призначені платежу зазначено: «видача на виплати, пов`язані з оплатою праці та стипендій».
Разом з тим позивач категорично заперечила факт отримання коштів саме для себе, пояснила, що дійсно за погодженням з директором підприємства отримувала в банку готівкові кошти для виплати заробітної плати всім працівникам, а згодом такі виплачувала відповідно до відомості, у якій ставились підписи працівників та відповідні відмітки.
Разом з тим, відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
В силу вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів
Частиною 2 статті 64 ЦПК України визначено, що письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.
Як пояснив представник відповідача, відомостей про отримання заробітної плати надати не може, оскільки такі передані йому не були і місце їх перебування встановити неможливо.
Як вбачається з індивідуальних відомостей пенсійного фонду про застраховану особу ОСОБА_1 сума заробітку для нарахування пенсії становить за січень-червень 2021 по 6300грн., за липень 2021 30015,60грн.
Відповідно до акту Станом на травень 2022 року та станом на час проведення позапланової перевірки заборгованість із виплати заробітної плати складає у розмірі 49520,07 для ОСОБА_1 . На основі даних перевірки директору Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Металімпекс» приписом №ЗХ/ЛВ/20457/023611/П Західного міжрегіонального управління державної служби з питань праці вбачається, зобов`язано усунути такі перешкоди – забезпечити додержання норм законодавства про працю.
Зазначені акт та припис підприємством не оскаржувались, жодних зауважень не було.
Виписки з банківського рахунку про отримання позивачкою готівкових коштів для виплати заробітної не плати не спростовують наявність перед нею заборгованості, оскільки у призначенні платежу не вказано для кого конкретно призначалася зазначена заробітна плата, що є порушенням правил ведення первинного обліку. А відтак суд бере до уваги показання позивачки про те, що вказана заробітна плата призначалась саме для виплати усім працівникам підприємства. Зворотнє відповідач не довів та показання не спростував. 

За таких обставин суд вважає, що відповідач не довів факту проведення розрахунку із позивачкою на момент її звільнення, а відтак позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення та слід стягнути із відповідача в користь позивача заборгованість по заробітній платі у розмірі 49520,07 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, то суд при вирішенні вказаної вимоги звертає увагу на таке.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
Конституційний Суд України в Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу роз`яснив, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 29 січня 2014 року у справі № 6-144цс14, яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.
Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Враховуючи те, що відповідач не надав доказів виплати позивачці заробітної плати, суд вважає, що на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Середній заробіток позивача судом розраховується відповідно до правил, які передбачені у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 (далі - Постанова № 100).
У п. 2 Розділу ІІ Постанови № 100 вказано, що: «У всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Час, протягом якого працівник згідно із законодавством не працював і за ним не зберігався заробіток або зберігався частково, виключається з розрахункового періоду. З розрахункового періоду також виключається час, за який відсутні дані про нараховану заробітну плату працівника внаслідок проведення бойових дій під час дії воєнного стану.»
Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ внесені зміни, зокрема, у частину першу статті 117 КЗпП України, яку викладено в такій редакції: «У разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.».
Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень), опубліковано 18 липня 2022 року в газеті «Голос України» № 147.
Тобто, починаючи з 19липня2022 року у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Таким чином, обов`язок роботодавця виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку передбачався включно до дня, що передує дню набранням чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», а починаючи з 19 липня 2022 року період, за який з роботодавця може бути стягнутий середній заробіток за час затримки розрахунку, обмежений строком у шість місяців.
У Рішенні Конституційного Суду України (Перший сенат) у справі за конституційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) пунктів 2, 3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівників державних та комунальних закладів культури» від 28 січня 2016 року № 955-VIII зі змінами, від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 зазначено, що Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Закон не має зворотної дії в часі, оскільки не поширюється на безстрокові трудові договори, укладені до його прийняття, а передбачає припинення цих договорів з моменту набрання ним чинності та можливість продовження трудових правовідносин на умовах контракту між професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) і державними та комунальними закладами культури. Таким чином, Закон спрямований на регулювання тих правовідносин, які виникнуть після набрання ним чинності, а трудові правовідносини, що виникли раніше, повинні бути приведені у відповідність із новим юридичним регулюванням.
У справі № 6-уп/98 Конституційний Суд України зазначає, що з прийняттям нормативно-правового акту в новій редакції втрачають чинність норми акту в попередній редакції.
На теперішній час Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ є чинним та обов`язковим до виконання.

Як встановлено позивач була звільнена з роботи 08.07.2021р.
Відповідно до пункту 8 Постанови № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Відповідно до довідки ОК-5, яку надала позивачка, заробітна плата позивача за травень 2021 рік – 6300 грн.; за червень 2021 рік – 6300 грн., нараховувалось 39 робочих днів.
Отже, середньоденний заробіток позивача становить 331,58 грн. ((6300 грн+6300 грн):39 робочі дні).
Так, з моменту звільнення позивачки з 08.07.2021 по 19.07.2022 ( дата набрання чинності Закону України №2352), становить 256 грн ( згідно листа-роз`яснення Міністерства економіки щодо норми тривалості робочого часу на 2021 рік,2022 рік) , що є часом затримки виплати розрахунку з боку відповідача.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача до 19.07.2022 становить – 84884,48 грн (331,58 грн. х 256 робочих днів).

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивач звернулася до суду з даним позовом 5 вересня 2025 року, тобто вже після набрання законної сили Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01 липня 2022 року № 2352-ІХ, суд доходить висновку, що позивач має право на стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні після набрання чинності Закону України №2352. 
З 19.07.2022 набрав чинності Закон N? 2352), яким викладена в новій редакції стаття 117 КпП України. Цією нормою в редакції з 19.07.2022 передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
У постанові від 29.02.2024 у справі 460/42448/22 Верховний Суд зазначив, що стягнення середнього заробітку умовно варто поділити на дві частини: до набрання чинності нової редакції статті 117 КЗпП України і після цього. Період до 19.07.2022 (До набрання чинності Законом 2352-IX) регулюється редакцією статті 117 КЗпП України, яка не обмежувала строком виплати у шість місяців. Період з 19.07.2022 регулюється вже чинною редакцією статті 117 КЗпП України, яка передбачає обмеження виплати шістьма місяцями.
Середній заробіток працівника суд розраховує відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95року N 100 (далі Порядок N? 100).Відповідно до листа-роз`яснення Міністерства економіки щодо норми тривалості робочого часу на 2022 рік кількість робочих днів з 19.07.2022 по 19.01.2023 ( 6 місяців) становить 130 днів.
Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 19.07.2022 по 19.01.2023 становить 43105,40 грн. ( 331,58 грн. х 130 днів).
Загальна сума середнього заробітку ( середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивача до 19.07.2022 + середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 19.07.2022 по 19.01.2023) становить 127989,88 грн. ( 84884,48 грн. + 43105,40 грн.).

У ч. 1 ст. 13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках
Отже, вимога про стягнення на користь позивача суми середнього заробітку підлягає задоволенню в межах заявлених ним позовних вимог, а саме в розмірі 127989,88 грн.

Таким чином, суд дійшов до висновку про задоволення позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на вказане, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог позивача в розмірі 1279,90 грн.
Керуючись вищевикладеним та статтями 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, статтями 47,94,115,116,117,233 КЗпП України, суд
ухвалив:
позов задоволити
Стягнути з Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металімпекс» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 49520 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот двадцять) гривень 07 коп.
Стягнути з Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металімпекс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 127989 (сто двадцять сім тисяч дев`ятсот вісімдесят дев`ять) гривень 88 коп.
Стягнути з Дочірнього підприємства «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металімпекс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1279 (одна тисяча двісті сімдесят дев`ять) гривень 90 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Дочірнє підприємство «Дрогобицький тарний комбінат» Товариства з обмеженою відповідальністю «Металімпекс», ЄДРПОУ: 33317637, адреса: 82100, вул. Хмельницького, 39, м. Дрогобич, Львівська область.
Повний текст рішення виготовлено 23.03.2026.

Суддя О.Б. Нагірна