Справа № 603/24/26
Провадження № 3/603/24/2026 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Гудкової Ю. Г., 
секретар судового засідання Сандалюк О. В., 
за участю захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, – адвоката Ковалівського Б. В.,

розглянувши матеріали, які надійшли із сектору поліцейської діяльності № 1 (м. Монастириська) відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області про притягнення до адміністративної відповідальності

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , 
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

в с т а н о в и в:

Сектор поліцейської діяльності № 1 (м. Монастириська) відділення поліції № 2 (м. Бучач) Чортківського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області направив до Монастириського районного суду Тернопільської області матеріали про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП).
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 564270 від 11.01.2026 року ОСОБА_1 11.01.2026 року о 21 год 28 хв на вул. Центральній у с. Вістря керувала транспортним засобом «Peugeout 307», номерний знак НОМЕР_1 , у стані алкогольного сп`яніння. За результатом огляду на стан алкогольного сп`яніння показник газоаналізатора «Драгер 6820» становив 0,79 проміле. ОСОБА_1 з результатом згідна, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в КНП «Монастириська міська лікарня» відмовилася. Вказаними діями ОСОБА_1 порушила вимоги пп. «а» п. 2.9 Правил дорожнього руху (далі – ПДР). 

Захисник ОСОБА_1 – адвокат Ковалівський Б. В. у судовому засіданні зазначив, що ОСОБА_1 не керувала транспортним засобом і в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують протилежне. Автомобіль, у якому на момент приїзду поліцейських перебувала ОСОБА_1 , стояв нерухомо, а тому остання не була водієм і, як наслідок, не зобов`язана була проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. Працівники поліції також не повідомили ОСОБА_1 ні про підстави ймовірної зупинки, ні про виявлені у неї ознаки сп`яніння. Окрім того, звертає увагу на те, що у випадку незгоди з результатом проведеного поліцейським огляду та відмови від проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі такі дії водія слід кваліфікувати як порушення п. 2.5, а не пп. «а» п. 2.9 ПДР. З огляду на вищевикладене просить закрити провадження у справі у зв`язку із відсутністю у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.
Допитана за клопотанням захисника як свідок ОСОБА_2 пояснила суду, що ввечері 11.01.2026 року під час поїздки з її другом, ОСОБА_1 та її чоловіком ОСОБА_3 їм довелось здійснити вимушену зупинку на одній із вулиць с. Вістря. ОСОБА_4 , який був за кермом автомобіля, а також її друг згодом пішли у село по допомогу, а вона з ОСОБА_1 залишилася в авто, у якому вони перебували на задніх пасажирських сидіннях. Водночас ОСОБА_4 , залишаючи транспортний засіб, з огляду на погодні умови не вимкнув двигун автомобіля задля здійснення обігріву салону авто. Незабаром до них під`їхали працівники поліції, які попросили прибрати транспортний засіб з дороги, на що вона разом з ОСОБА_1 пояснила поліцейським, що це неможливо. Згодом ОСОБА_1 пішла з поліцейськими до їхнього автомобіля, а через деякий час повернулась з якимись документами та повідомила, що проходила огляд на стан сп`яніння. ОСОБА_2 , окрім того, зазначила, що ОСОБА_1 у той день не вживала алкоголь. 

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників судового процесу, оцінивши зібрані у справі докази у їх повній сукупності, суд приходить до переконання, що провадження у справі слід закрити з огляду на таке.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Підпунктом «а» п. 2.9 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння, а так само відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Отже, для встановлення складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, серед іншого, необхідно, щоб особа керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Відповідно до визначення, наведеного в абз. 25 п. 1.10 ПДР, водій – особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. 
Керування транспортним засобом слід розуміти як виконання функцій водія під час руху такого засобу або інструктора-водія під час навчання учнів-водіїв, незалежно від того, керує особа транспортним засобом, який рухається своїм ходом чи за допомогою буксирування (абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті»).
Крім того, у постанові від 20.02.2019 у справі № 404/4467/16-а Верховний Суд зазначив, що саме по собі керування транспортним засобом розуміється, як технічна дія водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
З огляду на це адміністративна відповідальність ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП за обставин цієї справи можлива лише за умови доведення здійснення нею функцій водія під час руху транспортного засобу. 
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган(посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються, серед іншого, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, а також іншими документами.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд, із урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з долученим до матеріалів справи актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів огляд ОСОБА_1 проведено у зв`язку з виявленням у неї ознак алкогольного сп`яніння. Результат цього огляду – 0,79 проміле, що також підтверджується роздрукованим тестом № 581 від 11.01.2026 року спеціального технічного приладу «Drager Alcotest 6820». 
Як видно зі змісту направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, від 11.01.2026 року, ОСОБА_1 відмовилася від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у КНП «Монастириська міська лікарня». 
З досліджених у судовому засіданні відеозаписів з відеореєстратора службового автомобіля поліцейських «NO20260111-212526-063348-20260111215640» та «NO20260111-212826-063349-20260111215547», долучених до протоколупро адмінправопорушення, видно, що під час здійснення патрулювання 11.01.2026 року приблизно о 21 год 28 хв працівники поліції зупинилися навпроти розташованого на зустрічній смузі руху автомобіля. 
Надалі, як видно з відеозапису з нагрудної камери поліцейського «export-895lj», який розпочинається о 21 год 36 хв, встановивши особу ОСОБА_1 , поліцейський констатував, що остання проходитиме огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер» у зв`язку із виявленими у неї ознаками сп`яніння (запах алкоголю з ротової порожнини). Після отримання результату огляду поліцейський запитав у ОСОБА_1 , чи погоджується вона з фактом проходження огляду на стан сп`яніння та чи проходитиме такий огляд у медичному закладі. ОСОБА_1 підтвердила проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння та водночас відмовилася від проходження зазначеного огляду у медичному закладі, у зв`язку з чим поліцейський виснував, що остання перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також повідомив, що відносно неї буде складено адмінпротокол. 
Як видно з відеозапису з нагрудної камери «export-s91kg», згодом поліцейський повторно запитав у ОСОБА_1 , чи підтверджує вона факт проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, та вказав на необхідність проставлення особистого підпису у роздрукованому тесті газоаналізатора, акті огляду і протоколі про адміністративне правопорушення. 
З огляду на наведене суд погоджується з доводами захисника, що вищевказані відеозаписи з відеореєстратора та нагрудної камери не підтверджують той факт, що за кермом зазначеного у протоколі автомобіля 11.01.2026 року о 21 год 28 хв перебувала ОСОБА_1 та що саме ОСОБА_1 керувала цим транспортним засобом. Окрім того, на досліджених судом відеозаписах не зафіксовано, що ОСОБА_1 взагалі виходила саме із вказаного автомобіля. Спілкуючись із поліцейськими, ОСОБА_1 також не визнавала факт керування транспортним засобом у чіткій та однозначній формі, а під час висловлення зауважень щодо складеного адмінпротоколу відеофіксацію подій було завершено (запис «export-s91kg»). 
Інших доказів, які б підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом та вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, до протоколу про адміністративне правопорушення не долучено.
Водночас протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження іншими належними та допустимими доказами не є безумовним та беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення (постанова Верховного Суду у справі № 338/1/17 від 26.04.2018 року). Також не може слугувати однозначним доказом винуватості особи у вчиненні адміністративного правопорушення рапорт працівника поліції (постанова Верховного Суду у справі № 524/5741/16-а від 20.05.2020 року). 
Підсумовуючи вищевикладене, суд констатує, що у матеріалах справи відсутні достатні докази, які б поза розумним сумнівом підтверджували факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом, що, як наслідок, виключає її адміністративну відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Інші доводи захисника Ковалівського Б. В. суд вважає малозначимими.
Відповідно до ч. 1 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Водночас суд не вправі самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення.
Адміністративна відповідальність в Україні і процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах і правових презумпціях. Однією з таких правових презумпцій є закріплена у ст. 62 Конституції України презумпція невинуватості, згідно з якою особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Зважаючи на наведені обставини, з огляду на те, що у силу принципу презумпції невинуватості всі сумніви у винності особи, яка притягається до відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості, суд вважає, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП слід закрити у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 247, 251, 280, 283 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку із відсутністю у її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду через Монастириський районний суд Тернопільської області.

Суддя           Ю. Г. Гудкова