ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2026 р. 	м. Харків	Справа № 922/3948/24 	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Жигалкіна І.П. 
при секретарі судового засідання Кісельовій С.М.

розглянувши заяву (вх. № 1 від 02.02.2026) Керівника Харківської обласної прокуратури про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по справі 
за позовом 	Салтівської окружної прокуратури міста Харкова в особі Харківської міської ради, м. Харків 	
до 	Управління Харківської Єпархії Української православної церкви, м. Харків 	
про 	усунення перешкод 	
за участю представників:
прокурора - Клейн Л.В. 

ВСТАНОВИВ:

Салтівська окружна прокуратура міста Харкова (надалі - Прокурор) в інтересах держави в особі Харківської міської ради (надалі - Позивач) звернулась 06 листопада 2024 року до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про:
- усунення перешкод у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом визнання за Харківською територіальною громадою в особі Харківської міської ради (код ЄДРПОУ 04059243), як за власником земельної ділянки, права власності на самочинно побудований об`єкт нерухомого майна – нежитлове приміщення культової споруди, загальною площею 204,0 кв.м. розташоване за адресою: просп. Героїв Харкова, 94, м. Харків, на території земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:057:0001;
- зобов`язання Управління Харківської єпархії Української православної церкви (надалі - Відповідач) передати Харківській міській раді нежитлове приміщення культової споруди, загальною площею 204,0 кв.м. розташоване за адресою: просп. Героїв Харкова, 94, м. Харків, на території земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:057:0001;
- стягнення з Відповідача судових витрат на користь Харківської обласної прокуратури.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 позов задоволено частково. Вирішено усунути перешкоди у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом визнання за Харківською територіальною громадою в особі Харківської міської ради (адреса: Харківська область, м. Харків, м-н Конституції, 7, 61003; код ЄДРПОУ 04059243), як за власником земельної ділянки, права власності на самочинно побудований об`єкт нерухомого майна – нежитлове приміщення культової споруди, загальною площею 204,0 кв.м. розташованого за адресою: просп. Героїв Харкова, 94, м. Харків, на території земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:057:0001. Стягнути з Управління Харківської єпархії Української православної церкви (адреса: Харківська область, м. Харків, вул. Університетська, 8, 61003, код ЄДРПОУ 22720284) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, місто Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 4; код ЄДРПОУ: 02910108) судовий збір у розмірі 63 123,11 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Після набрання рішенням законної сили 25.02.2025, судом видані відповідні накази на примусове виконання рішення суду.
02 лютого 2026 року Керівник Харківської обласної прокуратури звернувся до суду із заявою (вх. № 1 від 02.02.2026) про перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 по справі № 922/3948/24 за нововиявленими обставинами.
Згідно заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами Керівник Харківської обласної прокуратури просить суд:
- Прийняти заяву та переглянути за нововиявленими обставинами рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 у справі №922/3948/24 за позовом Салтівської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Управління Харківської єпархії Української православної церкви про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою комунальної власності.
- Змінити рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 у справі № 922/3948/24 в частині задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом визнання за Харківською територіальною громадою в особі Харківської міської ради (адреса: Харківська область, м. Харків, м-н Конституції, 7, 61003; код ЄДРПОУ 04059243), як за власником земельної ділянки, права власності на самочинно побудований об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення культової споруди, загальною площею 204,0 кв.м. розташованого за адресою: просп. Героїв Харкова, 94, м. Харків, на території земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:057:0001, доповнивши його вказівкою на технічні характеристики самочинно побудованого об`єкта нерухомого майна, а саме, нежитлову будівлю літ «А-1» загальною площею 277,9 кв. м. розташовану поблизу будинку 94 по проспекту Героїв Харкова у місті Харків, на території земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:057:0001.
- Рішення суду викласти у наступній редакції: усунути перешкоди у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом визнання за Харківською територіальною громадою в особі Харківської міської ради (адреса: Харківська область, м. Харків, м-н Конституції, 7, 61003; код ЄДРПОУ 04059243), як за власником земельної ділянки, права власності на самочинно побудований об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ «А-1» загальною площею 277,9 кв. м. розташовану поблизу будинку 94 по проспекту Героїв Харкова у місті Харків, на території земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:057:0001.
Ухвалою від 06.02.2026 Прийняти до розгляду заяву (вх. № 1 від 02.02.2026) Керівника Харківської обласної прокуратури про перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 по справі № 922/3948/24 за нововиявленими обставинами, відкрито провадження за нововиявленими обставинами, призначено справу в порядку загального позовного провадження до розгляду у судовому засіданні на "19" лютого 2026 р. о 12:45.
Суд своєю ухвалою запропонував Управлінню Харківської Єпархії Української православної церкви та Харківській міській раді надати пояснення/заперечення щодо поданої Керівником Харківської обласної прокуратури заяви про перегляд рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 по справі № 922/3948/24 за нововиявленими обставинами.
У призначене засідання заяв та клопотань учасниками справи надано не було, всі учасники були повідомлені належним чином. 
Прокурор у судовому засіданні підтримав свою заяву за новоиявленими обставинами, просив суд її задовольнити та змінити рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 у справі № 922/3948/24 в частині задоволення позовної вимоги про усунення перешкод у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом визнання за Харківською територіальною громадою в особі Харківської міської ради (адреса: Харківська область, м. Харків, м-н Конституції, 7, 61003; код ЄДРПОУ 04059243), як за власником земельної ділянки, права власності на самочинно побудований об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення культової споруди, загальною площею 204,0 кв.м. розташованого за адресою: просп. Героїв Харкова, 94, м. Харків, на території земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:057:0001, доповнивши його вказівкою на технічні характеристики самочинно побудованого об`єкта нерухомого майна, а саме, нежитлову будівлю літ «А-1» загальною площею 277,9 кв. м. розташовану поблизу будинку 94 по проспекту Героїв Харкова у місті Харків, на території земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:057:0001.
Також, Прокурором подано заяву (вх. №4029 від 17.02.2026) про стягнення з Відповідача судового збору у розмірі 98 318,27 грн. 
Інші представники у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд щодо неможливості прибуття до зали суду. 

Згідно з ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка ратифікована Україною 17.07.1997 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Згідно з ч.4 ст.13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Оскільки представники сторін у судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, заяв та клопотань до суду не надали, причини неявки суду не повідомили, суд вважає за необхідне розглядати справу за відсутності учасників справи за наявними в справі матеріалами.

Розглянувши та дослідивши матеріали поданої заяви, заслухавши пояснення присутніх представників сторін, суд встановив наступне.
Згідно із ч. 1 ст. 320 ГПК України рішення, постанови та ухвали господарського суду, Вищого суду з питань інтелектуальної власності, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
П. 1 ч. 2 ст. 320 ГПК України підставою для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами передбачено істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. 
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 320 ГПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин, згідно з п. 1) ч. 2 ст. 320 ГПК України є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (постанови Верховного Суду від 25.08.2020 у справі № 910/6052/16, від 07.10.2020 у справі № 922/1026/19).
Відповідно до ч. 4 ст. 236 ГПК України, ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи могли ці обставини спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби зазначена обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 17.09.2019 у справі № 910/17258/17).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.11.2020 у справі № 910/8113/16 висловила правову позицію, відповідно до якої суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Стосовно застосування частини перша та пункт 1 частини другої статті 320 ГПК України, суд посилається на Постанову від 03.08.2022 № 910/11027/18 (12-7звг22) у якій Велика Пала Верховного Суду викладає свою позицію: 
"5.1. Рішення, постанови та ухвали господарського суду, якими закінчено розгляд справи, а також ухвали у справах про банкрутство (неплатоспроможність), які підлягають оскарженню у випадках, передбачених Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для такого перегляду є, зокрема, істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи (частина перша та пункт 1 частини другої статті 320 ГПК України).
5.2. Здійснюючи процедуру перегляду остаточного судового рішення за нововиявленими обставинами суд має переглянути раніше ухвалене рішення лише в межах нововиявлених обставин. Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді. Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13, провадження № 12-158гс19, (пункти 7.4-7.5)).
5.3. Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 726/938/18).
5.4. Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18 (пункт 26)).
5.5. Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18 (пункти 27, 28)).
5.6. Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, доказ, який підтверджує обставини, що виникли після рішення, або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18, провадження № 11-430заі20 (пункт 6.38)).
5.7. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії», від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2).
5.8. Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.
5.9. Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.
5.10. Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).
5.11. Враховуючи викладене вище, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
5.12. Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
5.13. Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
5.14. Згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 321 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 320 цього Кодексу, протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.".

Так, заявник посилається на те, що про зазначені нововиявлені обставини він дізнався 02 січня 2026 року з отриманого листа Управління комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради №10846 від 31.12.2025, на підставі отриманого на запит окружної прокуратури про стан виконання рішення суду.
Заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами зареєстровано Господарським судом Харківської області 02 лютого 2026 року за вх. №1, а отже суд дійшов висновку, що заява Керівника Харківської обласної прокуратури подана з дотриманням строку, передбаченого частиною першою статті 321 ГПК України.
Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права (частина четверта статті 11 ГПК України).
За статтею 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом (§ 1 статті 6 Конвенції).
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
За змістом статті 129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.
При розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суд має враховувати, що відповідно до частини третьої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
У господарському судочинстві є принцип змагальності сторін, закріплений у статті 13 ГПК України, який передбачає у частині другій вказаної статті обов`язок кожної сторони довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд сприяє учасникам процесу в реалізації ними прав, запобігає зловживанню правами та вживає заходи для виконання ними їхніх обов`язків( пункти 4, 5 частини п`ятої статті 13 ГПК України). Суд розглядає справи не інакше як на підставі доказів, поданих учасниками справи (частина перша статті 14 ГПК України).
Відповідно до частини першої статті 73, частини першої статті 74 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з частинами першою, другою статті 210 ГПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення.
Відповідно до частин першої і п`ятої статті 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У частині четвертій статті 238 ГПК України передбачені вимоги до мотивувальної частини судового рішення.
Предметом доказування у справі є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 76 ГПК України).
Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає щоб остаточне рішення суду не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає також повагу до судових рішень. Згідно з ним жодна сторона не може вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду справи та постановлення у ній нового рішення. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення ЄСПЛ від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).
Так, заявник посилається на те, що після набрання судового рішення у справі №922/3948/24 законної сили (25.02.2025), Харківською міською територіальною громадою та Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради було прийнято до комунальної власності оспорюваний об`єкт та розпочато заходи щодо введення його до експлуатації, на підставі рішення 38 сесії Харківської міської ради 8 скликання від 30.04.2025 №807/25 «Про комунальну власність Харківської міської територіальної громади».
Згідно з пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України №750 від 8 вересня 2015 року), у випадку визнання права власності на самочинно збудований об`єкт за рішенням суду, він приймається в експлуатацію згідно з цим Порядком за умови можливості його надійної та безпечної експлуатації за результатами проведення технічного обстеження такого об`єкта.
У технічне обстеження підпадають такі етапи: - попереднє (візуальне) обстеження об`єкта, у тому числі огляд і фотографування об`єкта та його конструктивних елементів, виконання обмірів, визначення класу наслідків (відповідальності) об`єкта, аналіз проектної та іншої технічної документації (за наявності); - детальне (інструментальне) обстеження об`єкта, у тому числі визначення параметрів і характеристик матеріалів, виробів та конструкцій, із залученням фахівців відповідної спеціалізації та атестованих лабораторій (за необхідності).
Не дозволяється проведення технічного обстеження виключно за фотографіями, відеозаписами, кресленнями чи іншими документами без візуального огляду об`єкта.
На підставі інформації, отриманої під час технічного обстеження, з урахуванням виду, складності, технічних та інших особливостей об`єкта, проведених заходів, передбачених цим пунктом, а також даних технічного паспорта, проектної та іншої технічної документації на об`єкт (за наявності) виконавець проводить оцінку технічного стану об`єкта та створює з використанням Реєстру будівельної діяльності (e-construction.gov.ua) звіт про проведення технічного обстеження об`єкта з метою визначення можливості або неможливості його надійної та безпечної експлуатації у разі визнання судом права власності на самочинно збудований об`єкт.
Заявник зазначає, що на виконання зазначених вимог чинного законодавства, за запитом Управлінням комунального майна та приватизації Департаменту економіки та комунального майна Харківської міської ради, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради було проведено технічну інвентаризацію нежитлової будівлі розташованої за адресою: м. Харків, поблизу будинку 94 по просп. Героїв Харкова.
В ході технічного обстеження самочинно побудованої культової споруди право власності на яке визнано за Харківською міською радою встановлено, що вказана споруда за її характеристиками є будівлею та має підвальне приміщення та антресоль першого поверху, у зв`язку з чим об`єкт інвентаризовано як нежитлову будівлю літ «А-1» площею 277,9 кв. м. 
У своїй заяві прокурор посилається на той факт, що на момент винесення рішення суду, про які не були відомі, а ні позивачу, а ні суду є саме нові обставини, тобто вони не виникли та не відбулося змін після ухвалення такого судом рішення, проте стало відомо, що культова споруда, розташована за адресою: м. Харків, просп. Героїв Харкова, 94 є об`єктом самочинного будівництва і на момент її спорудження жодні декларативно-дозвільні або технічні документи щодо цього нерухомого майна не складались. 
Площа ж забудови земельної ділянки у розмірі 204 кв.м., зазначена у позовній заяві, була визначена в ході проведення не технічної інвентаризації будівлі, а слідчої дії - огляду місця події в рамках досудового розслідування кримінального провадження №42024222040000028 від 14.06.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК України за фактом самовільного зайняття та самовільної забудови земельної ділянки комунальної власності на території парку біля Будинку культури ДП «ХЕМЗ» за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, 94.
Отже, детальні технічні характеристики самочинно побудованої будівлі стали відомі вже після набрання рішення суду законної сили, в ході виконання заходів передбачених пунктом 10 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №461 від 13 квітня 2011 року (у редакції постанови Кабінету Міністрів України №750 від 8 вересня 2015 року).

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає обов`язковій державній реєстрації.
Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначені Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 зі змінами та доповненнями (далі Порядок). 
Пунктом 67 Порядку визначено, що для державної реєстрації права власності на самочинно збудований закінчений будівництвом об`єкт, право власності на який визнається на підставі рішення суду, подаються необхідні для відповідної реєстрації документи, передбачені пунктами 77-79 цього Порядку.
Відповідно до п. 77 Порядку державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про технічні характеристики такого закінченого будівництвом об`єкта, про прийняття його в експлуатацію та про присвоєння адреси (крім випадку проведення реконструкції об`єкта, що не має наслідком його поділ, виділ частки або об`єднання), отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва.
Таким чином, розбіжності у технічних характеристиках об`єкта нерухомого майна визначених у рішенні суду у справі №922/3948/24 та встановлених даними технічної інвентаризації проведеної КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради унеможливлюють однозначну ідентифікацію державним реєстратором об`єкту, що підлягає реєстрації та відповідно і його реєстрацію. 
За відсутності державної реєстрації права власності Харківської міської ради на об`єкт нерухомого майна, територіальна громада як власник буде позбавлена будь-якої можливості вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Таким чином, ідентифікація самочинно збудованої споруди як «нежитлової будівлі літ А-1 площею 277,9 кв.м. поблизу буд. 94 по проспекту Героїв Харкова у місті Харкові» містить наявність всіх складових для розуміння її як нововиявленої фактичної обставини: по-перше, існування на час розгляду справи, по-друге, ця обставина не могла бути відома позивачу та суду на час розгляду цієї справи, по-третє, істотність обставини для розгляду цієї справи.

Дослідивши заяву за нововиявленими обставинами разом з наявними доказами, які знаходяться у справі, суд дійшов висновку, що Прокурор на час вирішення спору у справі № 922/3948/24 міг не знати про наявність підвального приміщення та антресолі першого поверху самочинно побудованого об`єкту нерухомого майна – нежитлове приміщення культової споруди, розташованого за адресою: просп. Героїв Харкова, 94, м. Харків, на території земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:057:0001, а отже Прокурором підтверджується той факт, що Харківською міською радою в ході технічного обстеження зазначеного нежитлового приміщення, яке є самочинно побудованою культовою спорудою, складає не загальну площу 204,0 кв.м., а складає згідно з технічним паспортом (ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.3627019.4998716.20250812.67.0000.66; інвентаризаційна справа №135000010254) об`єкт інвентаризовано, як нежитлову будівлю літ «А-1» загальною площею 277,9 кв. м. 
Таким чином, обґрунтованим та доведеним є той факт, що вищевикладені обставини існували на момент розгляду справи №922/3948/24 та на момент ухвалення судового рішення від 23.01.2025 суду, проте не були відомі прокурору, позивачу та суду, а з боку відповідача не надано жодних доказів щодо самовільно збудованої культової споруди, розташованої за адресою: м. Харків, просп. Героїв Харкова, 94. Даний факт також підтверджується відсутністю декларативно-дозвільних, технічних документів.
Прокурором доведено, що зазначена у позові площа забудови земельної ділянки у розмірі 204 кв.м., була визначена в ході проведення не технічної інвентаризації будівлі, а на підставі проведених слідчих дій, а саме огляду місця події в рамках досудового розслідування кримінального провадження №42024222040000028 від 14.06.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК України за фактом самовільного зайняття та самовільної забудови земельної ділянки комунальної власності на території парку біля Будинку культури ДП «ХЕМЗ» за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, 94.

Судова практика вже класифікувала випадки, у яких особа звертається до суду:
1) за преюдицією (ч. 4 ст. 75 ГПК України);
2) створити доказ;
3) створити підґрунтя для перегляду кінцевого судового рішення в іншій справі;
4) захистити порушене право та інтерес;
Позов про усунення перешкоди у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом визнання за Харківською територіальною громадою в особі Харківської міської ради, як за власником земельної ділянки, права власності на самочинно побудований об`єкт нерухомого майна – нежитлове приміщення культової споруди, розташованого за адресою: просп. Героїв Харкова, 94, м. Харків, на території земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:057:0001, в даному конкретному випадку для прокурора та Позивача був вимушеною дією саме для захисту прав останнього, тобто необхідністю дотримання принципу правомірного втручання у право мирного володіння спірною земельною ділянкою та повернення спірної земельної ділянки Позивачеві, оскільки спрямований на задоволення соціальних потреб, а саме у відновленні законності становища, яке існувало до порушення права комунальної власності на цю ділянку.
Суд звертає увагу, що в даному випадку процедура перегляду рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 у справі №922/3948/24 за нововиявленими обставинами полягає не у скасуванні остаточного судового рішення, оскільки існує доказ, який раніше не міг бути доступний та при розгляді справи №922/3948/24 він не міг би призвести до іншого результату судового розгляду, проте є уточненням певного розміру нерухомого майна, що дає можливість під час державної реєстрації права власності Харківської міської ради на даний об`єкт нерухомого майна, територіальній громаді як власнику можливість вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю у повному розмірі. 
Також на думку суду, слід врахувати, що у Прокурора та Позивача в даному випадку наразі немає іншого ефективного способу захисту майнового права, ніж перегляд рішення за нововиявленими обставинами, з огляду на таке: 
Практика ВС щодо способів захисту порушеного права базується на двох основних взаємопов`язаних принципах: 
I. спосіб захисту має бути належним та ефективним;
II. має дотримуватися принцип процесуальної економії.
Мається на увазі, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто спосіб захисту і судове рішення має бути таким, щоб забезпечити особі відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту та відновлення порушеного права.
Такі право висновки наведені у Постановах ВП ВС від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (п. 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (п. 6.13), від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18 (п. 98).

Станом на даний час з рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 у справі №922/3948/24 за позовом Салтівської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради до Управління Харківської єпархії Української православної церкви про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою комунальної власності випливає обставина, яка була відома станом на проведення обстеження в межах досудового розслідування кримінального провадження №42024222040000028 від 14.06.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 197-1 КК України за фактом самовільного зайняття та самовільної забудови земельної ділянки комунальної власності на території парку біля Будинку культури ДП «ХЕМЗ» за адресою: м. Харків, проспект Героїв Харкова, 94, а не здійснення спеціалістами КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради проведення огляду та проведення технічної інвентаризації оспорюванної нежитлової будівлі. 
Дані фактичні обставини призводять не до інших обставин, які можуть плинути на вирішення справи, а на уточнення розміру самого приміщення, тобто виникає ситуація, коли у Позивача буде відсутність вільно володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю у повному розмірі. 

Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття.
Судові рішення мають ґрунтуватися на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.
Суд безпосередньо застосовує Конституцію України, якщо зі змісту норм Конституції не випливає необхідності додаткової регламентації її положень законом або якщо закон, який був чинним до введення в дію Конституції чи прийнятий після цього, суперечить їй.
Якщо зі змісту конституційної норми випливає необхідність додаткової регламентації її положень законом, суд при розгляді справи повинен застосувати тільки той закон, який ґрунтується на Конституції і не суперечить їй.
Зокрема, у п. 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ «Гурепка проти України № 2» наголошено, що принцип рівності сторін - один зі складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, за змістом якого кожна сторона повинна мати розумну можливість обстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її у суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
Суд вважає за можливе у виниклих правовідносинах за суттю спору застосувати принцип справедливості визначений на законодавчому рівні у межах ч. 1 ст. 2 ГПК України.
На єдність права і справедливості неодноразово вказував і Конституційний Суд України. Зокрема, у рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005 зазначено: «із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі». «Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права» (Рішення КСУ від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Окрім того, принцип справедливості поглинається напевно найбільшим за своєю «питомою вагою» принципом верховенства права, який також чітко зафіксований у новітніх кодексах. Лише додержання вимог справедливості під час здійснення судочинства дозволяє характеризувати його як правосуддя. Цю думку можна, зокрема, простежити і в рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 р. № 3-рп/2003: «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах».
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п. 87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005р.).
Гарантуючи право на справедливий судовий розгляд, стаття 6 Конвенції в той же час не встановлює жодних правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання, в першу чергу, національного законодавства та оцінки національними судами (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Трофимчук проти України», №. 4241/03 від 28.10.2010 року).
Питання справедливості розгляду не обов`язково постає у разі відсутності будь-яких інших матеріалів на підтвердження отриманих доказів, слід мати на увазі, що у разі, якщо доказ має дуже вагомий характер і якщо відсутній ризик його недостовірності, необхідність у підтверджувальних доказах відповідно зменшується (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Яременко проти України», №. 32092/02 від 12.06.2008 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
ЄСПЛ у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод" зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 325 ГПК України за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд може задовольнити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, скасувати відповідне судове рішення та ухвалити нове рішення чи змінити рішення.
З урахуванням наведеного, суд вбачає наявність обґрунтованих підстав для задоволення заяви (вх. № 1 від 02.02.2026) Керівника Харківської обласної прокуратури про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по справі та змінити рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 по справі № 922/3948/24.
Відповідно до ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору покладаються на Відповідача. 
Суд звертає увагу, що оскільки рішення не скасовано та не прийнято нового рішення, а розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами стосується певних уточнень, які не були відомі, а не учасникам справ, а ні суду, то суд вважає за доцільне вимогу Прокурора про стягнення розміру судового збору стягнути пропорційно розміру заявлених вимог, а отже покласти на Відповідач витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 63123,11грн та витрати по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у сумі 35195,16 грн.
Керуючись ст. 129, 232, 236-238, 240, 241, 320, 325 ГПК України, суд   

ВИРІШИВ:

1. Заяву (вх. № 1 від 02.02.2026) Керівника Харківської обласної прокуратури про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами по справі - задовольнити. 

2. Рішення Господарського суду Харківської області від 23.01.2025 по справі № 922/3948/24 змінити.

3. Усунути перешкоди у здійсненні права Харківської міської ради на користування та розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом визнання за Харківською територіальною громадою в особі Харківської міської ради (адреса: Харківська область, м. Харків, м-н Конституції, 7, 61003; код ЄДРПОУ 04059243), як за власником земельної ділянки, права власності на самочинно побудований об`єкт нерухомого майна - нежитлову будівлю літ «А-1» загальною площею 277,9 кв. м. розташовану поблизу будинку 94 по проспекту Героїв Харкова у місті Харків, на території земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:01:057:0001.

2. Стягнути з Управління Харківської єпархії Української православної церкви (адреса: Харківська область, м. Харків, вул. Університетська, 8, 61003, код ЄДРПОУ 22720284) на користь Харківської обласної прокуратури (61001, місто Харків, вулиця Богдана Хмельницького, будинок 4; код ЄДРПОУ: 02910108) витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 63123,11грн та витрати по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами у сумі 35195,16 грн.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили. 

Повне рішення складено "02" березня 2026 р. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга відповідно до ст. 256 Господарського процесуального кодексу України на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга може бути подана учасниками справи до Східного апеляційного господарського суду з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України.
Учасники справи можуть одержати інформацію по справі зі сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/. 

Суддя		І.П. Жигалкін