ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ

вул. Коцюбинського, 2А, м. Ужгород, 88605, e-mail: inbox@zk.arbitr.gov.ua, вебадреса: http://zk.arbitr.gov.ua 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 р. м. Ужгород Справа № 907/31/26 

Господарський суд Закарпатської області у складі судді Мірошниченка Д.Є., 
розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут", м Харків
до відповідача Відділу освіти, культури і туризму Вилоцької селищної ради, с. Вилок Берегівського району Закарпатської області 
про стягнення 235 330,17 грн

за участю представників: не викликались

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство "Харківенергозбут" звернулося до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Відділу освіти, культури і туризму Вилоцької селищної ради про стягнення 234 892,80 грн заборгованості за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії № 25 від 01.02.2025 в період серпень-вересень 2025 року, а також 437,37 грн 3% річних за період з 23.05.2025 по 21.10.2025, обґрунтовуючи позовні вимоги неналежним виконанням відповідачем умов договору в частині повної та своєчасної оплати. Разом з тим, позивачем заявлено клопотання про залучення Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи № 907/31/26 визначено головуючого суддю Мірошниченка Д.Є., що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.01.2026.
Згідно з частиною 3 статті 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує: 1) ціну позову; 2) значення справи для сторін; 3) обраний позивачем спосіб захисту; 4) категорію та складність справи; 5) обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; 6) кількість сторін та інших учасників справи; 7) чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; 8) думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до частини 2 статті 247 ГПК України у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції господарського суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Отже, виходячи з того, що вказана справа за ціною позову (до ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) відноситься до малозначних справ, а обсяг та характер доказів у справі не потребують розгляду справи з повідомленням (викликом) сторін, суд доходить висновку про розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження.
Відтак, ухвалою Господарського суду Закарпатської області від 23.01.2026 суд ухвалив прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами; встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали та для подання заперечень на відповідь на відзив (якщо така буде подана) - протягом семи днів з дня отримання відповіді на відзив; встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив п`яти днів з дня отримання відзиву на позов.
Згідно з частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Судом встановлено, що ухвала суду від 23.01.2026 про відкриття провадження у справі була направлена відповідачу до його електронного кабінету, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа та така отримана 26.01.2026.
Відповідач у встановлений судом строк не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданим йому процесуальним правом.
Згідно з частиною 2 статті 14 ГПК України учасник справи розпоряджається своїми правами на власний розсуд.
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина 4 статті 13 ГПК України).
Суд вказує про те, що відповідач не був обмежений у своїх процесуальних правах надати відзив через канцелярію суду або шляхом його направлення на адресу суду поштовим відправленням, відтак, приймаючи до уваги, що відповідач у строк, встановлений частиною 1 статті 251 ГПК України, не подав до суду відзив на позов, а відтак не скористався наданими процесуальними правами, з метою дотримання процесуальних строків вирішення спору, суд дійшов висновку, що наявні у матеріалах справи документи достатні для прийняття повного та обґрунтованого судового рішення у відповідності до частини 9 статті 165, частини 2 статті 178, частини 1 статті 202 ГПК України, а неподання відповідачем відзиву на позов не перешкоджає вирішенню справи по суті за наявними в ній матеріалами.
Судом також враховано, що згідно з приписами пункту 6.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини 4 статті 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
У частині 8 статті 252 ГПК України передбачено, що при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Згідно з частиною 4 статті 240 ГПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
01.02.2025 між Приватним акціонерним товариством "Харківенергозбут" (далі також - постачальник) та Відділом освіти, культури і туризму Вилоцької селищної ради (далі також - споживач) укладено договір про постачання електричної енергії № 25 (далі - договір), відповідно до пункту 2.1 якого постачальник продає (постачає) електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача (код згідно з ДК 021:2015 09310000-5 Електрична енергія (далі – товар/електрична енергія), а споживач оплачує постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору.
Обов`язковою умовою для постачання товару споживачу є наявність у споживача діючого договору з оператором системи розподілу про надання послуг з розподілу, на підставі якого споживач набуває право отримувати послугу з розподілу електричної енергії (пункт 2.4 договору).
Відповідно до пункту 3.1 договору електрична енергія з цим договором постачається в період з 01.02.2025 до 30.09.2025 включно.
Пунктами 4.1, 4.2 договору передбачено, що для забезпечення безперервного постачання товару споживачу постачальник зобов`язується здійснювати своєчасну закупівлю електричної енергії в обсягах, що за належних умов забезпечать задоволення попиту на споживання електричної енергії споживачем. Постачальник зобов`язується забезпечити дотримання на загальних та гарантованих стандартів якості товару відповідно до Порядку забезпечення стандартів якості електропостачання та надання компенсацій споживачам за їх недотримання, затверджених постановою НКРЕКП від 12.06.2018 № 375.
Відповідно до пункту 5.1 договору його загальна ціна визначена відповідно до додатку 1 (комерційна пропозиція) з урахуванням очікуваного обсягу закупівлі електричної енергії протягом строку, та становить 768 000,00 грн без ПДВ, крім того ПДВ 153 600,00 грн, а всього з ПДВ 921 600,00 грн.
Ціна електричної енергії має зазначатись постачальником у актах прийняття-передавання електричної енергії (пункт 5.4 договору).
Пунктом 5.15 договору сторони погодили встановити порядок розрахунків за електричну енергію шляхом остаточного розрахунку за фактично відпущену у розрахунковому періоді електричну енергію протягом 10 робочих днів після отримання рахунка споживачем, але не пізніше 20 числа, місяця наступного за звітним розрахунковим періодом.
Згідно з пунктом 14.1 договору, такий набирає чинності з дати його укладання сторонами і діє до 30.09.2025 включно, а в частині проведення розрахунків - до повного його виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.
Відповідно до пункту 1 Комерційної пропозиції, яка є додатком № 1 дод договору ціна на електричну енергію, що постачається споживачу складає: 6,40 грн кВт/год (без ПДВ) та включає в себе наступні складові: 
- середньозважена ціна електричної енергії що постачається споживачу, яка склалась в сегментах ринку в розрахунковому періоді; 
- тариф на передачу електричної енергії оператора системи передачі (ОСП). Для споживачів, що приєднанні до мереж ОСП, мають відповідний укладений договір та сплачують за послугу з передачі напряму ОСП, з моменту письмового повідомлення постачальника щодо наявності такого договору Tn=0; 
- коефіцієнт прибутковості постачальника для даної комерційної пропозиції складає 1,04; 
- сума коштів, яку має оплатити споживач за спожиту в розрахунковому періоді електричну енергію визначається як добуток фактичного обсягу спожитої електричної енергії на визначену в розрахунковому періоді фактичну ціну. Сума податку на додану вартість (ПДВ) нараховується згідно Податкового кодексу України.
Відповідно до додатку № 4 до договору сторони погодили наступні обсяги електричної енергії на 2025 рік:
- січень - 
- лютий - 15000 кВт/г;
- березень - 15000 кВт/г;
- квітень - 15000 кВт/г;
- травень -15000 кВт/г;
- червень - 15000 кВт/г;
- липень -15000 кВт/г;
- серпень - 15000 кВт/г;
- жовтень -
- листопад -
- грудень - , а всього 1200000 кВт/г.
На підтвердження постачання електричної енергії матеріали справи містять копії актів приймання-передачі електричної енергії та рахунків на її оплату, які направлялись споживачу засобами поштового зв`язку, та за якими у квітня 2025 року спожито 23 629 кВт/год на суму 181 470,72 грн з ПДВ, у травні 2025 року - 25 397 кВт/год на суму 195 048,96 грн ПДВ, у червні 2025 року - 14 750 кВт/год на суму 113 280 грн з ПДВ, у липні 2025 року - 4 515 кВт/год на суму 34 675,20 грн з ПДВ, у серпні 2025 року – 8 001 кВт/год на суму 61 447,68 грн з ПДВ, у вересні 2025 року – 22 584 кВт/год на суму 173 445,12 грн з ПДВ.
За твердженням позивача, відповідачем сплачено відповідні суми спожитої електричної енергії в період з квітня по липень 2025 року в повному обсязі, втім із простроченням здійснення таких оплат, у зв`язку з чим наявні підстави для нарахування 3% річних. За спожиту електричну енергію в серпні та вересні 2025 року оплату не здійснено, тому станом на 01.11.2025 за відповідачем рахується заборгованість за спожиту електричну енергію за період з серпня 2025 року по вересень 2025 року в сумі 234 892,80 грн, з яких: 61 447,68 грн за серпень 2025 року та 173 445,42 грн за вересень 2025 року.
Вказані вище обсяги спожитої відповідачем електричної енергії також підтверджуються відповіддю Приватного акціонерного товариства "Закарпаттяобленерго" від 06.01.2026 № 154-25/113 на адвокатський запит Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" № 196 від 30.12.2025.
Таким чином, наведені позивачем обставини щодо наявності у відповідача заборгованості за спожиту електричну енергію, а також нараховані 3 % річних за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання зумовили звернення Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" до Господарського суду Закарпатської області з даним позовом.

ПРАВОВЕ ОБГРУНТУВАННЯ І ОЦІНКА СУДУ
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 175 Господарського кодексу України (тут і далі – в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі – ГК України) майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до статті 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. 
Згідно із частиною 1 статті 275 ГК України за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі – енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується. Окремим видом договору енергопостачання є договір постачання електричної енергії споживачу. Особливості постачання електричної енергії споживачам та вимоги до договору постачання електричної енергії споживачу встановлюються Законом України "Про ринок електричної енергії".
Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених/визначених відповідно до вимог закону (частина 6 статті 276 ГК України).
Закон України "Про ринок електричної енергії" визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище.
Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" основні умови діяльності учасників ринку електричної енергії та взаємовідносин між ними визначаються нормативно-правовими актами, що регулюють впровадження цього Закону, зокрема, кодексом системи передачі, кодексом систем розподілу; правилами роздрібного ринку; іншими нормативно-правовими актами. Кодекс систем розподілу та правила роздрібного ринку затверджуються Регулятором (НКРЕКП).
Згідно з частиною 5 статті 2 Закону України "Про ринок електричної енергії" правила роздрібного ринку передбачають, зокрема, загальні умови постачання електричної енергії споживачам, систему договірних відносин між учасниками роздрібного ринку, права та обов`язки учасників ринку, процедуру заміни споживачем постачальника електричної енергії, умови та порядок припинення та відновлення постачання електричної енергії споживачу, процедуру розгляду скарг споживачів, особливості постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги, постачальником "останньої надії".
Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач має право, зокрема: купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, за умови укладення ним договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - договору про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу; або купувати електричну енергію на роздрібному ринку у електропостачальників або у виробників, що здійснюють виробництво електричної енергії на об`єктах розподіленої генерації, за правилами роздрібного ринку.
За приписами статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії" учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладаються, зокрема, договори про постачання електричної енергії споживачу (пункт 14 частини 1 статті 4 Закону України "Про ринок електричної енергії").
Згідно з частиною 1 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії" постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.
Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами (частина 2 статті 56 Закону України "Про ринок електричної енергії").
Відповідно до пункту 3.1.1 Правил постачання (продаж) електричної енергії споживачу здійснюється за договором про постачання електричної енергії споживачу обраним споживачем електропостачальником, який отримав відповідну ліцензію, за вільними цінами, крім постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги або постачальником "останньої надії".
Електропостачальник розміщує у відкритому доступі форму відповідного договору, який пропонується споживачам для укладення. До договору про постачання електричної енергії споживачу або договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг відповідний електропостачальник має розробити з урахуванням вимог законодавства публічні комерційні пропозиції та розмістити їх на власному офіційному вебсайті, про що повідомити Регулятора (пункт 3.1.5 Правил).
Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання споживачу всього обсягу фактичного споживання електричної енергії за певним об`єктом у певний період часу одним електропостачальником відповідно до обраної споживачем комерційної пропозиції (пункт 3.1.8 Правил).
Приписами пункту 2 постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 "Про затвердження Правил роздрібного ринку електричної енергії" визначено, що укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.
Відповідно до частин 1, 2, 3, 5 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Згідно з частиною 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що договір про постачання електричної енергії споживачу укладено сторонами з дотримання вимог чинного законодавства. 
Документів, що підтверджували б звернення відповідача до позивача із запереченнями щодо укладення договору чи його окремих умов, відповідачем до матеріалів справи не долучено. 
За результатами оцінки наявних у матеріалах справи належних доказів у їх сукупності судом встановлено факт поставки позивачем відповідачу електричної енергії за актом приймання-передачі електричної енергії за серпень 2025 року на суму 61 447,68 грн та актом приймання-передачі електричної енергії за вересень 2025 року на суму 173 445,12 грн. В свою чергу, відповідно до наданих позивачем копій платіжних інструкцій, оплати за спожиту електричну енергію в спірний період не вбачається, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Таким чином, станом на час розгляду справи, відповідач у порушення умов договору не виконав зобов`язання щодо оплати отриманої електричної енергії в серпні-вересні 2025 року, у зв`язку з чим останній має заборгованості в сумі 234 892,80 грн.
За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Резюмуючи викладене, суд зазначає про доведення позивачем факту порушення відповідачем своїх зобов`язань за договором в частині нездійснення останнім оплати за отриману електричну енергію в серпні – вересні 2025 року, а відтак про задоволення позову в цій частині.
Щодо вимоги про стягнення трьох процентів річних.
У зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору в частині оплати спожитої електричної енергії, позивачем заявлено вимогу про стягнення з останнього 437,37 грн за попередні періоди з 23.05.2025 по 31.10.2025. 
Відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Пунктом 5.15 договору сторони погодили встановити порядок розрахунків за електричну енергію шляхом остаточного розрахунку за фактично відпущену у розрахунковому періоді електричну енергію протягом 10 робочих днів після отримання рахунка споживачем, але не пізніше 20 числа, місяця наступного за звітним розрахунковим періодом.
Судом встановлено, що за спожиту електричну енергію за квітень 2025 року відповідач розрахувався 28.05.2025, за травень 2025 року – 27.06.2025, за червень 2025 року – 17.07.2025, за липень 2025 року – 27.08.2025, а відтак поза строком обумовленим пунктом 5.15 договору.
Суд, здійснивши перевірку наданого позивачем розрахунку 3 % річних, нарахованих у зв`язку з порушенням строків оплати спожитої електричної енергії, з урахуванням визначеного позивачем періоду нарахування за кожний місяць окремо, в якому було допущення прострочення оплати, зазначає, що такий є арифметично вірним, відповідає вимогам чинного законодавства та положенням договору, а відтак позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 437,37 грн 3% річних також підлягають до задоволення.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Положеннями статей 13-14 ГПК України унормовано, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В той же час, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 74 ГПК України обов`язок доказування і подання доказів віднесено на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
У статті 76 ГПК України встановлено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно зі статтею 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Сторонами у справі не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності інших обставин ніж ті, що досліджені судом, а відтак, зважаючи на зазначене вище, позовні вимоги як обґрунтовано заявлені, підтверджені належними та допустимими доказами підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розподіл судових витрат.
Витрати зі сплати судового збору відповідно до статті 129 ГПК України покладаються на відповідача.
Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 13, 42, 46, 73, 74, 76, 77, 78, 79, 80, 129, 236, 238, 240 Господарського процесуального кодексу України, суд 

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.
2. Стягнути з Відділу освіти, культури і туризму Вилоцької селищної ради (90351, Закарпатська обл., Берегівський р-н, с. Вилок, вул. Літуна Андрія, буд. 8, код ЄДРПОУ 43927514) на користь Приватного акціонерного товариства "Харківенергозбут" (61057, м.Харків, вул. Гоголя, буд. 10, код ЄДРПОУ 42206328) 234 892,80 грн (двісті тридцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто дві гривні 80 коп.) заборгованості за спожиту електричну енергію та 437,37 грн (чотириста тридцять сім гривень 37 коп.) 3% річних, а також 2 823,96 грн на (дві тисячі вісімсот двадцять три гривні 96 коп.) на відшкодування сплаченого судового збору.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

На підставі статті 241 Господарського процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
Апеляційна скарга на рішення суду згідно статті 256 Господарського процесуального кодексу України подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Західного апеляційного господарського суду.

Повне судове рішення складено, оформлено та підписано 07.04.2026.

Суддя Д. Є. Мірошниченко