П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/2672/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Нагірняк Микола Федорович 
Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю. 
12 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Сторчака В. Ю. 
суддів: Граб Л.С.  Матохнюка Д.Б. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області про визнання протиправними та скасування постанови про застосування адміністративно-господарського штрафу №089163 від 21.01.2025 року.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
За правилами п.3 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що уповноваженими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області 19.12.2024 року в місті Овручі Житомирської області на перехресті автомобільних доріг Р-02 та Т-0619 в ході рейдової перевірки було проведено перевірку транспортного засобу (вантажний автомобіль КАМАЗ, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , з причепом ГКБ 8350, реєстраційний номер НОМЕР_2 ) який належить на праві власності Позивачу та використовується для перевезень вантажу. За результатами такої перевірки був складений відповідний акт.
Як зазначено в даному акті перевірки від 19.12.2024 року №070007, дослідженому судом, при здійсненні внутрішніх перевезень (водій ОСОБА_2 ) були відсутні документи, передбачені ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме: протокол перевірки технічного стану автомобіля та причепу, індивідуальна контрольна книжка водія або копія графіку змінності водіїв, а транспортний засіб не був обладнаний тахографом.
За результатами розгляду акту перевірки від 19.12.2024 року №070007 та доданих до нього матеріалів Відповідачем в особі начальника Відділу державного нагляду (контролю) у Житомирській області Державної служби України з безпеки на транспорті була винесена оскаржувана постанова №089163 від 21.01.2025 року про застосування до Позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн.
Як зазначено в постанові №089163 від 21.01.2025 року та відповідно до доводів представника Відповідача, наведених у відзиві, підставою для застосування до Позивача адміністративно-господарського штрафу в сумі 17000,00 грн. стало порушення вимог ст.48 Закону України "Про автомобільний транспорт", а саме відсутність всіх передбачених документів, на підставі яких виконуються вантажні перевезення (протокол перевірки технічного стану автомобіля та причепу, індивідуальна контрольна книжка водія або копія графіку змінності водіїв, а транспортний засіб не був обладнаний тахографом).
На думку позивача, відповідач не врахував, що вантажний автомобіль дійсно був не обладнаний тахографом, але водій мав індивідуальну контрольну книжку.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного.
Статтею 48 Закону України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року №2344-III закріплено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до абзацу третього частини першої статті 60 Закону №2344-III перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, є підставою для застосування до автомобільних перевізників адміністративно-господарського штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Судом встановлено, що акт перевірки від 19.12.2024 року №070007, який досліджений судом першої інстанції, складено за участі водія ОСОБА_2 , про що свідчить інформація, яка зазначена в даному акті, а саме інформація щодо посвідчення водія ОСОБА_2 , інформація про транспортний засіб (вантажний автомобіль КАМАЗ, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , з причепом ГКБ 8350, реєстраційний номер НОМЕР_2 ), інформація про власника автомобіля, інформація про товаро-транспортні накладні, на підставі яких здійснювалося вантажне перевезення).
Приписами пункту 22 Порядку проведення рейдових перевiрок (перевiрок на дорозi), затвердженого постановою Кабiнету Мiнiстрiв України вiд 8 листопада 2006 р. №1567 (надалі - Порядок №1567) прямо передбачено, що у разi вiдмови водiя вiд пiдписання акта рейдової перевiрки (перевiрки на дорозi) транспортного засобу посадова особа (особи), що провела перевiрку, вносить про це запис.
Таким чином, як вірно вказав суд, відмова водія ОСОБА_2 від підпису на вказаному акті, що відображено в цьому акті, не може ототожнюватися із складанням акту без участі водія.
Відповідно до вимог абзацу третього частини першої статті 60 Закону N 2344-III спірна відповідальність у вигляді штрафу виникає за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону.
Відповідно до вимог п.6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 року №340 (надалі - Положення №340) вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Приписи пункту 6.3 Положення №340 (в редакції на час спірних відносин) передбачали, що водій, що керує ТЗ, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв.
Судом встановлено, що на момент проведення 19.12.2024 року перевірки у водія були відсутні: (протокол перевірки технічного стану автомобіля та причепу, індивідуальна контрольна книжка водія або копія графіку змінності водіїв).
Відносно доводів скаржника щодо наявності у водія ОСОБА_2 індивідуальної контрольної книжки водія, суд встановив, що така книжка складається із 10 (десяти) аркушів, які пронумеровані і прошиті та скріплені печаткою позивача. Разом з тим, долучена до позову копія такої книжки складається всього із двох аркушів, які не пронумеровані.
Варто зазначити, що в силу вимог пункту 15 Порядок №1567 пiд час проведення рейдової перевiрки (перевiрки на дорозi) перевiряється, окрім іншого наявнiсть визначених статтями 39 i 48 Закону України "Про автомобiльний транспорт" документiв, на пiдставi яких здiйснюються перевезення автомобiльним транспортом та додержання вимог статей 53, 56, 57 i 59 цього ж Закону.
В розумінні вимог статті 48 №2344-III документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством.
Відповідно до вимог статті 35 Закону України "Про дорожній рух" транспортні засоби, що беруть участь у дорожньому русі та зареєстровані територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України, підлягають обов`язковому технічному контролю відповідно до цієї статті.
Як зазначено в пункті 3 Порядку проведення обов`язкового технічного контролю та обсяги перевірки технічного стану транспортних засобів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 січня 2012 р. №137, вантажні автомобілі вантажопідйомністю більше 3,5 тонни, причепів до них незалежно від строку експлуатації підлягають щорічному проходженню обов`язкового технічного контролю.
Відповідно до вимог пункту 18 цього ж Порядку позитивні результати проведення обов`язкового технічного контролю транспортного підтверджується протоколом перевірки технічного стану транспортного засобу, паперова копія якого видається замовнику (водію).
Проте, судом встановлено, що всупереч вказаним вимогам під час проведення рейдової перевірки, водій ОСОБА_2 не надав паперової копії протоколу перевірки технічного стану транспортного засобу (вантажний автомобіль КАМАЗ, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , з причепом ГКБ 8350, реєстраційний номер НОМЕР_2 ).
Більш того, згідно витягу із сайту Головного сервісного центр МВС України, судом встановлено, що станом на 12.02.2025 року відсутня інформація про чинний протокол перевірки технічного стану вказаних автомобіля та причепу.
В свою чергу, позивачем не наведено жодних обґрунтувань та не надано доказів проходження обов`язкового технічного контролю в 2024 році транспортним засобом (вантажний автомобіль КАМАЗ, реєстраційний державний номер НОМЕР_1 , з причепом ГКБ 8350, реєстраційний номер НОМЕР_2 ), що належать позивачу.
Таким чином, встановлені у справі обставини свідчать про те, що позивачем допущено порушення вимог статті 48 Закону № 2344-III, що є підставою для застосування до нього відповідальності, передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-III.
Відповідно до вимог п.8 Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 р. №103, Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.
Згідно додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2021 р. №1579-р Відділ державного нагляду (контролю) у Житомирській області є територіальним органом Укртрансбезпеки, який утворено в результаті реорганізації Подільського міжрегіонального управління Укртрансбезпеки.
Беручи до уваги, що судовим розглядом доведено, що відповідачем постанова про застосування до позивача адміністративно-господарського штрафу №089163 від 21.01.2025 року винесена правомірно, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги позивача до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) в Житомирській області задоволенню не підлягають.
Враховуючи встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги позивача висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Поряд з цим, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Житомирський окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Одночасно слід зазначити, що в контексті положень п.6 ч.6 ст.12 КАС України дана справа відноситься до категорій справ незначної складності, а тому відповідно до п. 2 ч.5 ст. 328 цього Кодексу судове рішення за результатами її розгляду судом апеляційної інстанції в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 10 липня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Граб Л.С.    Матохнюк Д.Б.