Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харків  
16 квітня 2026 року № 520/14878/25 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мельникова Р.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61001 ЄДРПОУ 43181818) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку за період з 08.03.2022 по 18.07.2022;
- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області щодо ненарахування та невиплати одноразової грошової допомоги при звільненні за період з 04.12.2019 по 07.03.2022;
- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області нарахувати та виплатити Позивачу середній заробіток за період з 08.03.2022 по 18.07.2022;
- зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області нарахувати та виплатити Позивачу одноразову грошову допомогу при звільненні за період з 04.12.2019 по 07.03.2022.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що відповідачем протиправно не нараховано та не виплачено при звільненні середній заробіток та одноразову грошову допомогу при звільненні.
Ухвалою суду від 16.06.2025 прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в адміністративній справі.
Представником Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області до суду подано відзив на позов, в якому відповідач вказав, що заперечує проти позовних вимог, оскільки позивач є державним службовцем та добровільно вступив на військову службу, тому відсутні підстави для здійснення йому спірних виплат.
Відповідно до ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив таке.
04.12.2019 року наказом Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області за № 127 о/с ОСОБА_1 було прийнято на службу до Служби судової охорони на посаду контролера 1 категорії взводу охорони підрозділу охорони територіального управління Служби судової охорони у Харківській області. 08.03.2022, згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.03.2022 № 2 (по стройовій частині) позивача було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 як призваного за мобілізацією.
Згідно наказу начальника Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області № 155 від 29.04.2022 позивача було увільнено від виконання службових обов`язків із збереженням посади, без збереження грошового забезпечення у зв`язку з призовом на військову службу осіб із числа резервістів по загальній мобілізації.
У зв`язку з організаційно-штатними змінами 19.03.2025 наказом Служби судової охорони № 73 було затверджено новий штат Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області, та мою посаду було скорочено.
У зв`язку зі скороченням штату позивача звільнено у запас на підставі наказу Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 08.05.2025 №1727 – з 08.05.2025 року.
Як вбачається з відомостей довідки №17 від 08.05.2025, позивачу з травня 2022 до травня 2025 грошове забезпечення не нараховувалось, при звільнені жодних сум виплачено не було.
Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною позивач звернувся до суд з позовом. 
Суд розглядаючи справу по суті заявлених позовних вимог, виходив з наступного. 
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 24 Конституції України гарантується рівність конституційних прав і свобод та рівність всіх громадян перед законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Частинами 1 та 2 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Проходження військової служби здійснюється, зокрема громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Відповідно до статті 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснювались у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України "Про військовий обов`язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів.
За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
19 липня 2022 року набрав чинності Закон України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01 липня 2022 року № 2352-ІX, яким до ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України внесені наступні зміни: у частині третій статті 119 слова "зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток" замінено словами "зберігаються місце роботи і посада".
Отже, з 19 липня 2022 року діє наступна редакція ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України: За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи і посада на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Враховуючи наведене, збереження за особами, про яких йдеться в ч. 3 ст. 119 Кодексу законів про працю України, середнього заробітку на підприємстві, в установі, організації, тощо (тобто там, де вони працювали на час призову) законодавчо було передбачено по 18 липня 2022 року включно.
З 19 липня 2022 року (дня набрання чинності Законом України від 01 липня 2022 року № 2352-ІX) за такими особами, як і раніше, зберігаються місце роботи і посада. Збереження середнього заробітку за ними не передбачено.
Відповідно до положень пунктів 28-31 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення співробітникам Служби судової охорони який затверджено, наказом Державної судової адміністрації від 26.08.2020 № 384, співробітникам, які звільняються зі служби та в установленому порядку мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, нарахування такої допомоги здійснюється з розрахунку місячного грошового забезпечення з урахуванням щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, що мають постійний характер, установлених на день звільнення та премії, розрахованої відповідно до пункту 30 розділу І цього Порядку.
Нарахування одноразової грошової допомоги співробітникам при звільненні зі служби здійснюється в порядку та розмірах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їх сімей" (далі – Постанова № 393).
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги співробітникам обчислюється згідно з Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та Постановою № 393 за кожний повний календарний рік служби.
Днем звільнення зі служби вважається день, зазначений в наказі про звільнення. День звільнення вважається останнім днем служби.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив службу у ССО Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області з 04.12.2019 (наказ №127 о/с від 04.12.2019) та з 09.03.2022 на підставі листа Управління СБУ у Харківській області від 30.03.2022 №70/5-58 у порядку передбаченому ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» був залучений до вирішення завдань пов`язаних із запровадженням і здійсненням заходів правового режиму воєнного стану. 
Так, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08.03.2022 ОСОБА_1 прийняв посаду та приступив до служби. 
На підставі наказу №155 о/с Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області з 09.03.2022 року позивача увільнено від виконання службових обов`язків із збереженням посади без збереження грошового забезпечення у зв`язку з призовом на військову службу осіб із числа резервістів по загальній мобілізації.
Так, відповідно до положень частини 2 статті 39 ЗУ «Про військовий обов`язок та мобілізацію», громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частиною третьою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 53 і частиною другою статті 57 Закону України "Про освіту", частиною другою статті 44, частиною першою статті 54 і частиною третьою статті 63 Закону України "Про фахову передвищу освіту", частиною другою статті 46 Закону України "Про вищу освіту".
У цьому контексті Верховний Суд у постанові від 10.07.2023 по справі 520/28624/21 зауважив, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого в статті 43 Конституції України права на працю. Водночас в аспекті спірних правовідносин поняття “грошове забезпечення” і “заробітна плата”, які використано у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними. Рівнозначність цих понять обумовлена наявністю у сторін прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків та врегульоване спеціальними законами: Законом України “Про оплату праці”, Кодексом законів про працю України, а також іншими підзаконними нормативними актами.
Суд наголошує, що відповідно положень статті 17 Конституції України, захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відтак, суд наголошує, що стаття 119 КЗпП не передбачає обмежень, щодо зазначених у статті гарантій відносно проходження військової служби працівником за власним бажанням, відповідні гарантії також не обмежуються формою власності та підпорядкуванням роботодавця. 
Як вбачається з матеріалів справи, за березень-квітень 2022 року позивачу було нараховано до видачі, згідно з довідкою №17, грошове забезпечення (17046,18 у березні та 17169,56 грн у квітні), таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.05.2022 по 18.07.2022.
Також суд зазначає, що у зв`язку зі скороченням штату позивача звільнено у запас на підставі наказу Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області від 08.05.2025 №1727 – з 08.05.2025 року. 
Для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби позивачу, згідно з наказом від 08.05.2025 №1727, зараховано стаж 05 років 05 місяців 04 дня, тобто за весь період перебування на посаді у Територіальному управлінні Служби судової охорони у Харківській області. 
Разом з тим, доказів здійснення нарахування та виплати відповідної грошової допомоги матеріали справи не містять. 
Таким чином, керуючись ст. 39 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” та ст. 119 Кодексу законів про працю в редакції від 18.07.2022 позивач, як особа, призвана на військову службу під час мобілізації, має право на отримання середнього заробітку за період з 01.05.2022 по 18.07.2022, а також на отримання грошової допомоги при звільненні розрахованої за кожний повний календарний рік служби.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.
Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України.
Керуючись ст.ст. 243-246, 250, 255, 257-262, 295, 297 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) до Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області (майдан Героїв Небесної Сотні, буд. 36, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61001 ЄДРПОУ 43181818) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області щодо ненарахування та невиплати середнього заробітку ОСОБА_1 за період з 01.05.2022 по 18.07.2022.
Визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Служби судової охорони у Харківській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні.
Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за період з 01.05.2022 по 18.07.2022.
Зобов`язати Територіальне управління Служби судової охорони у Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні із розрахунку за кожний повний календарний рік служби.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. 

Суддя Мельников Р.В.