справа № 619/1142/25
провадження № 2/619/38/26

РІШЕННЯ
іменем України
20 лютого 2026 року м. Дергачі
Дергачівський районний суд Харківської області	
у складі	головуючого – судді	Болибока Є.А.	
за участю 	секретаря судового засідання	Ломанової І.А.	

Справа № 619/1142/25
Ім`я (найменування) сторін та інших учасників справи:
Дергачівська окружна прокуратура  в інтересах держави в особі:
позивач: Харківська обласна державна (військова) адміністрація;
позивач: Державне агентство лісових ресурсів України;
відповідач: ОСОБА_1 ;
відповідач: ТОВ «НИВА СП»;
представник відповідачів: адвокат Янковський С.А.;
третя особа: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України»,
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження позов про визнання незаконним та скасування рішення органу виконавчої влади, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, скасування державної реєстрації земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку.
Стислий виклад позиції сторін.
25 лютого 2025 року Дергачівська окружна прокуратура Харківської області,в інтересах держави в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «НИВА СП», в якому, після уточнення, просила усунути перешкоди Харківській обласній військовій (державній) адміністрації у користуванні і розпорядженні землями державної власності лісового фонду шляхом: визнання незаконним та скасування розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 27.02.2004 №352, яким затверджено проєкт організації території земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства «Богодухівське», загальною площею 1030,2494 га, в тому числі: на території Протопопівської сільської ради – 890,9787 га, з них ріллі – 652,6099 га, пасовищ –211,1841 га, сіножаті – 27,1847 га; на території Віль-шанської сільської ради – 139, 2707 га, з них: ріллі – 118,4645 га, пасовищ – 20,8062 га та передано власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колективному сільськогосподарському підприємству (згідно списку, що додається) земельні ділянки в приватну власність (в розмірах, згідно додатку) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 873, 0093, з них: ріллі –656,0158 га, пасовищ – 194,1200 га, сіножаті – 22,8735 га, відповідно до проєкту організації території земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства «Богодухівське», в частині передачі ОСОБА_2 пасовищ 0,6706; визнання недійсним виданого ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР №023846, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 632208101001216; визнання недійсним Свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого на ім`я ОСОБА_1 , посвідчене державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Радіоновою Т.І. та зареєстроване в реєстрі за №480; визнання недійсним Договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361, площею 0,6706 га від 03.04.2025, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «НИВА СП»; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) та права оренди Товариства з обмеженою відповідальністю «НИВА СП» на земельну ділянку з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361, площею 0,6706 га, що знаходиться на території Харківського району Харківської області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 3117832163220) із одночасним закриттям розділу; скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361, площею 0,6706 га в Державному земельному кадастрі з одночасним припиненням всіх речових прав щодо неї та їх обтяжень. Зобов`язати ОСОБА_1 та ТОВ «НИВА СП» повернути земельну ділянку з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361, площею 0,6706 га, що знаходиться на території Харківського району Харківської області, у власність держави в особі Харківської обласної військової (державної) адміністрації.
В обґрунтування позову зазначив, що відповідно до інформації філії «Жовтневе лісове господарство» ДП «Ліси України» від 16.02.2024 №227/285 згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування (1990 року) земельна ділянка з кадастровим номером 632281000:01:000:0361 перебуває в межах кварталу № 135 виділ № 2 Мерчанського лісництва Філії «Жовтневе лісове господарство» ДП «Ліси України». З вказаного періоду і по теперішній час зміни площі земель відповідного кварталу та виділу не відбувались , що посвідчується в тому числі, Планшетом лісокористування №5 від 1990 року. ДП «Ліси України» не отримувало рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про вилучення, припинення права постійного користування, про передачу прав на вказану земельну ділянку. Крім того, ДП «Ліси України» не здійснювало відмову або припинення права постійного користування на дану земельну ділянку не отримувало грошових коштів з відшкодування втрат лісогосподарського виробництва. Водночас, відповідно до інформації ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» згідно матеріалів лісовпорядкування 2006 року та 2021 року, земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 знаходиться в межах кв. 135 виділ 2 Мерчанського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство» ДП «Ліси України», площа перетину земельної ділянки з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 з межами лісництва становить 0,3778 га, з загальної площі ділянки 0,6706 га. Слід зазначити, що Українське Державне проектне лісовпорядне виробниче об`єднання Укрдержліспроект засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за № 119, належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України. ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція входить до складу ВО Укрдержліспроект. Відповідно до п. 3.2.8 статуту ВО Укрдержліспроект ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція (як відповідний підрозділ), окрім інших функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру. Отже, інформація, надана ДП Харківська державна лісовпорядна експедиція щодо факту накладення спірної земельної ділянки на землі ДП Жовтневе лісове господарство (нині ДП Ліси України) є належним підтвердженням вказаних обставин, надана уповноваженим суб`єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів. Відомості щодо розташування земель лісового фонду, надані ВО «Укрдержліспроект», як єдиним на території України суб`єктом, що виконує лісовпорядні роботи, є належними доказами щодо розташування таких земельних ділянок, оскільки об`єднання володіє інформацією про лісовпорядкування. Прокуратурою достовірно встановлено, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361, частково відноситься до земель лісогосподарського призначення, а саме площа перетину складає 0,3778 га, з загальної площі ділянки 0,6706 га. Як вбачається з листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.01.2024, земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361, розташована за межами населених пунктів на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області. Вилучення спірної земельної ділянки державної власності, що віднесена до земель лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні філії «Жовтневе лісове господарство» ДП «Ліси України», і передання у власність таких ділянок належало до повноважень Харківської обласної державної адміністрації. Ураховуючи те, що Харківською обласною державною (військовою) адміністрацією рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки лісогосподарського призначення не приймалося, то перебування у приватній власності земельної ділянки з кадастровим номером: 6322081000:01:000:0361, що належить до земель державної власності лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства суперечить наведеним вимогам законодавства. враховуючи недотримання вимог законодавства при прийнятті рішення, а також його спрямованість на перешкоджання законному власнику ділянки у реалізації права власності і користування, наявні правові підстави для усунення державі перешкод у користуванні і розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361, шляхом визнання незаконними та скасування розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 27.02.2004 №352, яким затверджено проєкт організації території земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства «Богодухівське», загальною площею 1030,2494 га, в тому числі: на території Протопопівської сільської ради – 890,9787 га, з них ріллі – 652,6099 га, пасовищ – 211,1841 га, сіножаті – 27,1847 га; на території Вільшанської сільської ради – 139, 2707 га, з них: ріллі – 118,4645 га, пасовищ – 20,8062 га та передано власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колективному сільськогосподарському підприємству (згідно списку, що додається) земельні ділянки в приватну власність (в розмірах, згідно додатку) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 873, 0093, з них: ріллі – 656,0158 га, пасовищ – 194,1200 га, сіножаті – 22,8735 га, відповідно до проєкту організації території земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства «Богодухівське», в частині передачі ОСОБА_2 земельної ділянки площею 2,9280, з них ріллі – 2,1697; пасовищ 0,6706; сіножаті 0,0877. Власник земельної ділянки лісового фонду може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку. При цьому, земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 належить до земель лісового фонду та не вибувала з державної власності, а отже, відповідач не мав законних прав на набуття права власності на неї, оскільки дійсним власником спірної земельної ділянки є держава в особі уповноваженого органу. Таким чином, враховуючи, що правова підстава для вилучення з державної власності земельної ділянки з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 у вигляді розпорядженням розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 27.02.2004 №352 є незаконною та підлягає скасуванню; Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР №023846, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 632208101001216, що виданий на підставі вказаного розпорядження підлягає визнанню недійсним; Свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Радіоновою Т.І. та зареєстроване в реєстрі за №4-80 підлягає визнанню недійсним, на підставі ч. 1 ст. 203, 215 ЦК України та вказана земельна ділянка підлягає поверненню Державі. Окружною прокуратурою під час судового розгляду встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 перебуває в оренді у ТОВ «НИВА СП» на підставі договору оренди від 03.04.2025. Оскільки Дергачівська районна державна адміністрація не була уповноваженим органом на прийняття рішення щодо відчуження земельної ділянки лісового фонду, то і відповідач-1 на підставі такого рішення у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку не набула, а отже і не могла у подальшому передати її в користування іншим особам. Таким чином, враховуючи, що державну реєстрацію права приватної власності на земельну ділянку за відповідачем-1 проведено на підставі незаконного рішення Дергачівської районної державної адміністрації, то вищевказаний договір оренди земельної ділянки є недійсним з моменту його укладення. Таким чином, у зв`язку з тим, що земельна ділянка вибула з власності територіальної громади незаконно, з допущенням порушень вимог чинного законодавства, то укладений договір оренди земельної ділянки підлягає визнанню недійсним в судовому порядку. На час пред`явлення цього позову згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка із кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 . Крім того, 01.04.2025 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі договору оренди від 03.04.2025, за ТОВ «НИВА СП» зареєстровано право оренди земельної ділянки. За наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Спірна земельна ділянка належить до державної власності в силу ч. 2 ст. 77 Земельного Кодексу України, відтак, спірна земельна ділянка не може перебувати у комунальній власності й вищевказана реєстрація речового права комунальної власності на цю ділянку незаконною. Для забезпечення держави в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо земельної ділянки із кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 необхідно усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження майном шляхом скасування державної реєстрації права приватної власності за   ОСОБА_1 та права оренди ТОВ «НИВА СП» в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з одночасним припиненням прав та закриттям розділу. Рішення суду про задоволення негаторного позову передбачає внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності позивача. Враховуючи викладене, земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 підлягає поверненню Державі Україна в особі Харківської обласної військової (державної) адміністрації. спірна земельна ділянка не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення комунальної власності, а відноситься до земель лісового фонду державної форми власності, що підтверджується матеріалами лісовпорядкування. Зазначене вказує на те, що Дергачівська районна державна адміністрація не була розпорядником даних земель, а отже не мала повноважень на розпорядження нею. Прийняття Дергачівською районною державною адміністрацією рішення поза межами наданих їй повноважень, призвело до проведення державної реєстрації спірної земельної ділянки в ДЗК як земельної ділянки комунальної форми власності з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Таким чином, за викладених фактичних обставин відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України ефективно захистити право власника на земельну ділянку лісового фонду можливо лише за сукупності наступних способів захисту: повернення земельної ділянки з незаконного володіння власника та користувача та скасування державної реєстрації земельної ділянки в ДЗК.
Представник відповідачів - адвокат Янковський С.А. подав відзив, в якому просив застосувати до позовної заяви наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначив, що позовні вимоги стосуються, зокрема, витребування на користь позивача 1 земельної ділянки, яка належить на праві власності відповідачу 1, про що ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 25.06.2019. Попередньо, його батьком ОСОБА_2 було отримано вказану земельну ділянку у власність на підставі державного акту серії ХР № 023846 ще 07.10.2011 на підставі Розпорядження голови Дергачівської райдержадміністрації №352 від 27.09.2004 року (далі – Розпорядження) (копія наявна в матеріалах справи), а також визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, укладений між відповідачем 1 та відповідачем 2 28.03.2025 року (далі – Договір). Тобто, з моменту винесення Розпорядження, набуття права власності на земельну ділянку та укладання договору пройшло більше двадцяти років, що є підставою для застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України та відповідач 2 заявляє про це. Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва. Суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся. Обставини дотримання прокурором процедури, встановленої частинами 3 та 4 статті 23 Закону України "Про прокуратуру", яка повинна передувати зверненню до суду з відповідним позовом, підлягають з`ясуванню судом незалежно від того, чи має місце факт порушення інтересів держави у конкретних правовідносинах, оскільки відповідно до приписів 57, 185 ЦПК України недотримання такої процедури унеможливлює розгляд заявленого прокурором позову по суті. У той же час відповідний уповноважений орган, виконуючи свої функції, не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду з позовом з метою захисту інтересів держави. При цьому, саме лише посилання у позовній заяві прокурора на те, що орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, не здійснює або неналежним чином здійснює відповідні повноваження із захисту державних інтересів, без доведення цього відповідними доказами, не є достатнім для прийняття судом рішення в такому спорі по суті, оскільки за змістом абзацу 2 частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво інтересів держави в суді виключно після підтвердження судом правових підстав для представництва. Більше того, з матеріалів справи чітко вбачається відсутність звернення саме позивача 1 та позивача 2 щодо порушення їх прав, а лише ініціювання звернення до суду лише органу прокуратури. Проаналізувавши доводи прокурора, наведені в обґрунтування наявності підстав для представництва, треба дійти висновку про недотримання прокурором вимог абзацу третього частини четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" щодо попереднього повідомлення відповідного органу до звернення до суду з позовною заявою. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що прокурор перед зверненням до суду перевірив, що захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. Прокуратура всупереч статті 23 Закону України "Про прокуратуру" не вжила заходів щодо перевірки наявності підстав для представництва інтересів держави, а також наявність органів, які уповноважені відповідно до законодавства здійснювати захист таких інтересів у випадку їх порушення. Прокурором також не доведено наявності інших чинників, що, відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 (п.80 постанови), мають враховуватися при визначенні розумності строку подання прокурором позову - чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо. Зважаючи на викладене, наголошуємо про недоведеність прокурором підстав для представництва інтересів держави в даному випадку. Слід зауважити, що з незрозумілих мотивів прокурором було проігноровано та не зазначено в позові, як учасника справи – Дергачівську районну державну адміністрацію, чиє Розпорядження слугувало підставою для набуття права власності земельної ділянки відповідачем 1, що є грубою помилкою. Аналізуючи наявні докази в матеріалах справи, чітко вбачається повна відповідність чинному на той час законодавству, й на теперішній час, відповідно до якого ОСОБА_1 було отримано у власність оспорювану земельну ділянку. Договір оренди земельної ділянки відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України, а тому не може бути визнаний недійсним. позивачі не є стороною оспорюваного договору оренди земельної ділянки, який не породжує для них будь-яких правових наслідків та не порушує охоронюваних законом інтересів, тому в силу частини третьої статті 215 ЦК України у них не виникло права оспорювати укладений між відповідачами договір, про що також було наголошено у Постанові Верховного Суду від 17 травня 2022 року у справі № 522/14375/20. Оцінюючі докази та обставини укладання спірних договорів слід врахувати, що позивач не довів, не підтвердив належними та допустимими доказами обставини, за якими можливе витребування оспорюваної земельної ділянки з володіння відповідача 1. Всі доводи та зазначення у позові ґрунтуються на припущеннях та хибних даних позивача. 
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.
26 лютого 2025 року ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання. Залучено ДС ГП «Ліси України» до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
04 березня 2025 року ухвалою суду забезпечено позов.
03 квітня 2025 року закрито підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду по суті на 11 год 00 хв 06 травня 2025 року.
06 травня 2025 року у зв`язку з неявкою відповідача відкладено розгляд справи.
13 червня 2025 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника Дергачівської окружної прокуратури.
27 червня 2025 року ухвалою суду за заявою Дергачівської окружної прокуратури залучено ТОВ «НИВА СП» співвідповідачем у справі, почато розгляд справи з початку та призначено підготовче засідання на 11 год 00 хв 30 липня 2025 року. 
22 липня 2025 року представник відповідача ТОВ «НИВА СП» адвокат Янковський С.А. подав відзив на позов.
22 липня 2025 року керівник Дергачівської окружної прокуратури подав заяву про зміну предмета позову.
30 липня 2025 року підготовче засідання відкладено на 10 год 00 хв 30 вересня 2025 року.
30 вересня 2025 року підготовче засідання відкладено на 10 год 00 хв 19 листопада 2025 року.
19 листопада 2025 року ухвалою суду закрито підготовче засідання та справа призначена до судового розгляду по суті на 11 год 00 хв 17 грудня 2025 року.
17 грудня 2025 року у зв`язку з вимкненням електроенергії та неможливістю здійснювати фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів справу знято з розгляду.
22 січня 2026 року керівник Дергачівської окружної прокуратури подав заяву, в якій просить повернутись до стадії підготовчого провадження у даній справі. Прийняти заяву про зміну предмету позову та долучити її до матеріалів справи. 
23 січня 2026 року розгляд справи відкладено за клопотанням представника відповідачів.
02 лютого 2026 року представник відповідачів подав заяву, в якій зазначив, що протягом 5 днів після ухвалення рішення суду ним будуть подані докази понесених судових витрат.
02 лютого 2026 року представник відповідачів подав заяву, в якій просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора проповернення до стадії підготовчого провадження у даній справі та прийняття заяви про зміну предмету позову.
У судовому засіданні 11 лютого 2026 року прокурор Сапітон Д.В. просив задовольнити позовні вимоги, зазначені у заяві про зміну предмета позову від 22.07.2025, з підстав, які зазначені у ній. 
У судовому засіданні 11 лютого 2026 року представник відповідачів – адвокат Янковський С.А. заперечував проти задоволення заяви з підстав, які зазначені у відзиві, та просив застосувати позовну давність.
У судове засідання представник Харківської обласної державної (військової) адміністрації не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Про час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення судової повістки в електронному вигляді на електронну адресу Харківської обласної державної (військової) адміністрації, яку доставлено до електронного кабінету 10.02.2026.
У судове засідання представник Державного агентства лісових ресурсів України не з`явився, причин неявки суду не повідомив. Про час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення судової повістки в електронному вигляді на електронну адресу Державного агентства лісових ресурсів України, яку доставлено до електронного кабінету 10.02.2026.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
У судове засідання представник третьої особиДСГП «Ліси України» Данильченко М.І.не з`явився, через систему «Електронний суд» надав до суду заяву про розгляд справи без його участі. 
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації від 27.02.2004 за № 352 затверджено проєкт організації території земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства «Богодухівське», загальною площею 1030,2494 га, в тому числі: на території Протопопівської сільської ради - 890,9787 га, з них ріллі - 652,6099 га, пасовищ - 211,1841 га, сіножаті - 27,1847 га; на території Вільшанської сільської ради - 139, 2707 га, з них: ріллі - 118,4645 га, пасовищ - 20,8062 га та передано власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колективному сільськогосподарському підприємству (згідно списку, що додається) земельні ділянки в приватну власність (в розмірах, згідно додатку) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 873, 0093, з них: ріллі -656,0158 га, пасовищ - 194,1200 га, сіножаті - 22,8735 га, відповідно до проекту організації території земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства «Богодухівське».
Відповідно до списку громадян-власників сертифікатів на право на земельну частку (пай), громадянину ОСОБА_2 виділено на підставі зазначеного розпорядження земельну ділянку площею 2,9280, з них ріллі - 2,1697; пасовищ 0,6706; сіножаті - 0,0877.
На підставі вказаного розпорядження громадянином ОСОБА_2 отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 023846, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 632208101001216.
Вказаним державним актом посвідчено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером: 6322081000:01:000:0361, площею 0,6706 га.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2019, посвідченого Родіоновою Т.І., державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області, спадкова справа № 74/2019, зареєстровано в реєстрі за № 4-80, спадкоємцем майна ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки, яка розташована на території Протопопівської сільської ради, Дергачівського району, Харківської області, площею 0,6706 га, кадастровий номер: 6322081000:01:000:0361.
Згідно Договору оренди земельної ділянки від 03.04.2025 ОСОБА_1 передав ТОВ «НИВА СП» в оренду земельну ділянку з кадастровим номером: 6322081000:01:000:0361, площею 0,6706 га, на 49 років.
Відповідно до інформації філії «Жовтневе лісове господарство» ДП «Ліси України» від 16.02.2024 №227/285 згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування (1990 року) земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 перебуває в межах кварталу № 135 виділ № 2 Мерчанського лісництва Філії «Жовтневе лісове господарство» ДП «Ліси України». З вказаного періоду і по теперішній час зміни площі земель відповідного кварталу та виділу не відбувались, що посвідчується в тому числі, Планшетом лісокористування №5 від 1990 року. ДП «Ліси України» не отримувало рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про вилучення, припинення права постійного користування, про передачу прав на вказану земельну ділянку. Крім того, ДП «Ліси України» не здійснювало відмову або припинення права постійного користування на дану земельну ділянку не отримувало грошових коштів з відшкодування втрат лісогосподарського виробництва.
Відповідно до інформації ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» згідно матеріалів лісовпорядкування 2006 року та 2021 року, земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 знаходиться в межах кв. 135 виділ 2 Мерчанського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство» ДП «Ліси України», площа перетину земельної ділянки з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 з межами лісництва становить 0,3778 га, з загальної площі ділянки 0,6706 га.
Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11.01.2024, земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 розташована за межами населених пунктів на території Солоницівської селищної ради Харківського району Харківської області.
Мотиви суду.
Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази на належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав.
Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується, це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Згідно з пунктами «а», «б», «в», «г» статті 12 ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, в тому числі землі лісогосподарського призначення (пункт «е» частини першої статті 19 ЗК України).
Частиною першою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно із частиною першою пункту 12 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (2009 рік), до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель водного фонду, історико-культурного, лісогосподарського, оздоровчого, рекреаційного, природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений статтею 118 ЗК України.
Відповідно до частини першої статті 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.
Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства).
Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін (частина сьома статті 118 ЗК України).
Згідно із статтею 50 Закону України «Про землеустрій» у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Порядок складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Частинами першою, другою та четвертою статті 20 ЗК України визначено, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об`єктів природоохоронного та історико-культурного призначення. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, провадиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.
Відповідно до статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави (частина перша статті 1 ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
До земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. Віднесення земельних ділянок до складу земель лісогосподарського призначення здійснюється відповідно до земельного законодавства (стаття 5 ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до статті 63 ЛК України ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
До земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства (стаття 55 ЗК України).
Згідно зі статтями 56, 57 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5,0 га у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом.
Водночас у частині другій статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.
Відповідно до статті 48 ЛК України в матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об`єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об`єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань лісового господарства за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, територіальними органами центрального органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов`язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів.
За змістом статей 181-184, 202-204 ЗК України, Законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій» дані державного земельного кадастру -це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації.
Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Тобто при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу VIIІ «Прикінцеві положення» ЛК України.
Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації від 27.02.2004 за № 352 затверджено проєкт організації території земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства «Богодухівське», загальною площею 1030,2494 га, в тому числі: на території Протопопівської сільської ради - 890,9787 га, з них ріллі - 652,6099 га, пасовищ - 211,1841 га, сіножаті - 27,1847 га; на території Вільшанської сільської ради - 139, 2707 га, з них: ріллі - 118,4645 га, пасовищ - 20,8062 га та передано власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) по колективному сільськогосподарському підприємству (згідно списку, що додається) земельні ділянки в приватну власність (в розмірах, згідно додатку) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 873, 0093, з них: ріллі -656,0158 га, пасовищ - 194,1200 га, сіножаті - 22,8735 га, відповідно до проекту організації території земельних часток (паїв) колективного сільськогосподарського підприємства «Богодухівське».
Відповідно до списку громадян-власників сертифікатів на право на земельну частку (пай), громадянину ОСОБА_2 виділено на підставі зазначеного розпорядження земельну ділянку площею 2,9280, з них ріллі - 2,1697; пасовищ 0,6706; сіножаті - 0,0877.
На підставі вказаного розпорядження громадянином ОСОБА_2 отримано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ХР № 023846, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 632208101001216.
Вказаним державним актом посвідчено право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером: 6322081000:01:000:0361, площею 0,6706 га.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 25.06.2019, посвідченого Родіоновою Т.І., державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області, спадкова справа № 74/2019, зареєстровано в реєстрі за № 4-80, спадкоємцем майна ОСОБА_2 є його син ОСОБА_1 . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки, яка розташована на території Протопопівської сільської ради, Дергачівського району, Харківської області, площею 0,6706 га, кадастровий номер: 6322081000:01:000:0361.
Згідно Договору оренди земельної ділянки від 03.04.2025 ОСОБА_1 передав ТОВ «НИВА СП» в оренду земельну ділянку з кадастровим номером: 6322081000:01:000:0361, площею 0,6706 га, на 49 років.
Відповідно до інформації філії «Жовтневе лісове господарство» ДП «Ліси України» від 16.02.2024 №227/285 згідно планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування (1990 року) земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 перебуває в межах кварталу № 135 виділ № 2 Мерчанського лісництва Філії «Жовтневе лісове господарство» ДП «Ліси України». З вказаного періоду і по теперішній час зміни площі земель відповідного кварталу та виділу не відбувались, що посвідчується в тому числі, Планшетом лісокористування №5 від 1990 року. ДП «Ліси України» не отримувало рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про вилучення, припинення права постійного користування, про передачу прав на вказану земельну ділянку. Крім того, ДП «Ліси України» не здійснювало відмову або припинення права постійного користування на дану земельну ділянку не отримувало грошових коштів з відшкодування втрат лісогосподарського виробництва.
Відповідно до інформації ДП «Харківська державна лісовпорядна експедиція» згідно матеріалів лісовпорядкування 2006 року та 2021 року, земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 знаходиться в межах кв. 135 виділ 2 Мерчанського лісництва ДП «Жовтневе лісове господарство» ДП «Ліси України», площа перетину земельної ділянки з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 з межами лісництва становить 0,3778 га, з загальної площі ділянки 0,6706 га.
Отже, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361, частково відноситься до земель лісогосподарського призначення, а саме площа перетину складає 0,3778 га, з загальної площі ділянки 0,6706 га .
Харківською обласною державною (військовою) адміністрацією рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки лісогосподарського призначення не приймалося.
Перебування у приватній власності земельної ділянки з кадастровим номером: 6322081000:01:000:0361, що частково належить до земель державної власності лісогосподарського призначення та перебуває у постійному користуванні державного лісогосподарського підприємства суперечить наведеним вимогам законодавства.
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірна земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 перебуває в оренді у ТОВ «Нива СП» на підставі договору оренди від 03.04.2025.
Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваний) прав і вплив на порушника. 
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби ст. 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права. 
Власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст.152 Земельного кодексу України).
Перелік способів захисту земельних прав викладений у ч. 3 ст. 152 Земельного кодексу України. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, зокрема визначеним зазначеною частиною, або іншим способом, який передбачений законом.
Способами захисту суб`єктивних земельних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16). У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі № 910/13356/17 викладено висновок про те, що способом захисту у даних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові № 990/150/23 від 22.02.2024 зазначила, що звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.
У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Також, Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення.
Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2022 у справі № 477/2330/18, від 20.06.2023 у справі № 633/408/18, від 12.03.2004 у справі №927/1206/21 та інших).
Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).
Земельна ділянка з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 сформована та вибула у приватну власність на підставі розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 27.02.2004 № 352 всупереч вимогам земельного і лісового законодавства, оскільки в силу положень статей 20, 57, 84 Земельного кодексу України та статті 5 Лісового кодексу України спірна земельна ділянка частково належить до земель державної власності лісогосподарського призначення та повинна використовуватись для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.
Отже, частина зазначеної земельна ділянка вибула у приватну власність без достатньої правової підстави.
Частиною першою статті 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Згідно з ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Разом з тим, вимога про визнання рішення органу виконавчої влади – Розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 27.02.2004 № 352 недійсним (незаконним) та його скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, не тягне тих юридичних наслідків, на які воно спрямоване, аналогічна позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (п. 39), від 15.10.2019 у справі № 911/3749/17 (п. 6.27), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (п. 35), від 01.02.2020 у справі № 922/614/19 (п. 52), від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (п. 109).
Також усталеною є практика Великої Палати Верховного Суду про неефективність такого способу захисту прав особи, як визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади, яке виконано на час звернення з позовом до суду, є неефективним способом захисту прав особи.
Разом з цим, зазначене рішення - Розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 27.02.2004 №352 вичерпало свою дію виконанням (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (п. 9.67), від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21 (п. 8.13), від 12.09.2023 у справі № 910/8413/21(п. 180) та від 11.06.2024 у справі № 925/1133/18 (п. 143).
Також ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 площею 0,6706 га у порядку спадкування за заповітом від ОСОБА_2 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим державним нотаріусом Харківської районної державної нотаріальної контори Радіоновою Т.І. та зареєстрованим в реєстрі за № 4-80.
Однак, частина земельної ділянки з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361 площею 0,6706 га взагалі не могла бути відчужена у порядку спадкування, в силу вимог ст. 83 ЗК України, ст. 178 ЦК України, оскільки її частина (0,3879 га) накладається на землі лісогосподарського призначення ДП «Ліси України» Мерчанське лісництво (Квартал 135) і не може перебувати у приватній власності та використовуватися для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Для вирішення питання про витребування цієї ділянки власнику – Харківській обласній державній (військовій) адміністрації визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не є необхідним (Постанова ВП ВС від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц (п. 99)).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (п. 148 постанови Великої палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16, провадження № 14-2цс21).
При цьому для витребування земельної ділянки оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не вважається ефективним способом захисту права власника, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.
Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 та інших.
Зважаючи на вказане вимоги про визнання незаконним Розпорядження Дергачівської районної державної адміністрації від 27.02.2004 №352 та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину не будуть ефективним способом захисту у даних правовідносинах.
Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способом захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема відновлення становища, яке існувало до порушення. Пунктом 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено, що особа може звернутися до суду за відновленням становища, яке існувало до порушення.
Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.
Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Якщо органом державної влади або органом місцевого самоврядування, незалежно від того, чи мав такий орган відповідні повноваження, вчинялися будь-які дії, спрямовані на відчуження майна, в результаті яких набувачем такого майна став суб`єкт права приватної власності, спори щодо володіння та/або розпоряджання, та/або користування таким майном відповідним органом державної влади або органом місцевого самоврядування вирішуються на підставі статей 387 і 388 цього Кодексу.
За загальним правилом, закріпленим у статті 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.
За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.
Отже, вирішуючи спір про витребування майна із чужого незаконного володіння, підлягає встановленню, чи вибуло спірне майно з володіння власників у силу обставин, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України, зокрема, чи з їхньої волі вибуло це майно з їх володіння.
Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (п. 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні.
Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо така особа не набула права власності. Водночас ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Заволодіння земельними ділянками є неможливим лише в разі, якщо на такі ділянки в принципі, за жодних умов, не може виникнути право власності.
Таким чином належним способом захисту права Харківської обласної державної (військової) адміністрації буде вимога на підставі ст. 387 ЦК України про витребування із незаконного володіння ОСОБА_1 частини земельної ділянки з кадастровим номером 6322081000:01:000:0361.
Також слід відзначити, що у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.
У кожній справі за змістом обґрунтувань позовних вимог, наданих позивачем пояснень тощо суд має встановити, якого саме результату позивач хоче досягнути унаслідок вирішення спору. Суд розглядає справи у межах заявлених вимог (частина перша статті 13 ЦПК України), але, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом (пункт 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України). Виконання такого обов`язку пов`язане, зокрема, з тим, що суд має надавати позовним вимогам належну інтерпретацію, а не тлумачити їх лише буквально (постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 9901/172/20 (пункти 1, 80-81, 83), від 01 липня 2021 року у справі № 9901/381/20 (пункти 1, 43-47), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункти 6, 20-26, 101, 102), від 01 лютого 2022 року у справі № 750/3192/14 (пункти 4, 26, 47), від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (пункти 4, 36), від 04 липня 2023 року у справі № 233/4365/18 (пункт 31), від 20 червня 2023 року у справі № 633/408/18 (пункт 11.12)).
Так як вимоги про витребування земельної ділянки позивачами не заявлено, а оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірної земельної ділянки і документів, що посвідчують відповідне право, не вважається ефективним способом захисту права власника, оскільки задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою, то суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).
Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.
Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України, у разі відмови у задоволенні позову, судовий збір покладається на позивача.
Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.
Відповідно до ч. 1 ст. 244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.
Ураховуючи викладене та керуючись статтями 12, 13, 81, 83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 351, 352, 354 ЦПК України, суд
ухвалив:
У задоволенні позову Дергачівської окружної прокуратурив інтересах держави в особі Харківської обласної державної (військової) адміністрації, Державного агентства лісових ресурсів України відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) сторін та інших учасників справи:
Дергачівська окружна прокуратура, в інтересах держави в особі:
позивач: Харківська обласна державна (військова) адміністрація, місцезнаходження: 61002, м. Харків, вул. Сумська, 64, ідентифікаційний код 23912956;
позивач: Державне агентство лісових ресурсів України, місцезнаходження: 01601, м. Київ, вул. Ш. Руставелі, 9-а, ідентифікаційний код 37507901;
відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
відповідач: ТОВ «НИВА СП», місцезнаходження: 62361, Харківська область, Харківський район, с. Протопопівка, вул. Центральна, буд. 73-а, ідентифікаційний код 37346135;
третя особа: Державне спеціалізоване господарське підприємство «Ліси України» місцезнаходження: 61601, м. Київ, вул. Руставелі Шота, буд. 9А, ідентифікаційний код 44768034.
Повне судове рішення складено 20 лютого 2026 року. 

Суддя  Є. А. Болибок