КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 939/1427/25 Головуючий у І інстанції Герасименко М.М.
Провадження №22-ц/824/2735/2026 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

11 лютого 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А., 
за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» в особі керівника Кононова Ігоря Костянтиновича на рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» до ОСОБА_1 , третя особа: Акціонерне товариство «Креді Агріколь Банк» про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:

У травні 2025 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 11 березня 2021 року між АТ «Креді Агріколь Банк» і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1/4088993, відповідно до умов якого банк надав останній кредит у розмірі 100 000,00 гривень, строком на 36 місяці, до 10 березня 2024 року. 
18 грудня 2024 року між АТ «Креді Агріколь Банк» і ТОВ «ФК «Брайт-К» укладено договір про відступлення права вимоги № 5-2024, за умовами якого 20 грудня 2024 року відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором № 1/4088993 від 11 березня 2021 року, а ТОВ «ФК «Брайт-К» набуло прав кредитора до ОСОБА_1 за вказаним договором. 
Внаслідок невиконання умов кредитного договору відповідач, станом на 20 грудня 2024 року має заборгованість у розмірі 235 752,94 грн, з яких: 88 636,80 грн - прострочена заборгованість за тілом кредиту, 332,39 грн - заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, 44 709,67 грн - заборгованість за простроченими процентами за користування кредитом,2 350,00 - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, 99 724,08 - прострочена заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості
ТОВ «ФК «Брайт-К» направив ОСОБА_1 вимогу за вих. № 6320 про дострокове повернення усієї суми кредиту та процентів за користування кредитом та комісії, однак вказана вимога залишилися без виконання. 
За період з 20 грудня 2024 року по 24 квітня 2025 року було нараховано: проценти за користування кредитом у розмірі 4 627,22 грн і комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 9 400,00 грн. 
За вказаний період боржником добровільно платежі в рахунок погашення заборгованості не сплачувалися. 
Загальна заборгованість відповідача за кредитним договором становить 249 780,16 грн, яка складається із: 88 636,80 грн - заборгованість за тілом кредиту, 49 669,28 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 111 474,08 грн - заборгованість за комісією за обслуговування кредитної заборгованості. 
Враховуючи вищевикладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Брайт-К» заборгованість за кредитним договором № 1/4088993 від 11 березня 2021 року в розмірі 249 780,16 грн та судові витрати.
Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» заборгованість за кредитним договором № 1/4088993 від 11 березня 2021 в розмірі 133678,86 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» судовий збір в розмірі 1604,15 грн.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з даним рішенням, ТОВ «ФК «Брайт-К» в особі директора Кононова І.К. звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, а також здійснити новий розподіл судових витрат.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що банк має право встановлювати в кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
Вказує, що відповідач не направляв ані до банку, ані до позивача, ані до суду звернення щодо нікчемності кредитного договору в цілому або окремих його положень.
Звертає увагу апеляційного суду на те, що між сторонами даної справи відсутній спір щодо правових наслідків недійсного правочину, а за відсутності між сторонами спору щодо правових наслідків недійсного правочину, за відсутності звернення та доводів сторони чи заінтересованої особи щодо нікчемності правочину перевірка судом наявності підстав для визнання його нікчемним з власної ініціативи є порушенням принципу диспозитивності - однієї з основних засад цивільного судочинства (ст.2, ст.13 ЦПК України) та принципу свободи договору - однієї з основних засад цивільного законодавства (ст.3, ст.6 ЦК України).
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони даної справи в судове засідання не з'явились.
Матеріали справи містять докази належного повідомлення ТОВ «ФК «Брайт-К», Кононова І.К. , АТ «Креді Агріколь Банк», а саме звіти про доставку вихідної кореспонденції суду сформований автоматично через систему АСЕД «Апеляція». 
ОСОБА_1 повідомлялась про розгляд даної справи в суді апеляційної інстанції через засоби поштового зв`язку, шляхом направлення судової повістки-повідомлення про виклик до Київського апеляційного суду.
Таким чином, судова колегія вважає, що сторони даної справи належним чином повідомлені про розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає, що неявка сторінне перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року оскаржується лише в частині незадоволених позовних вимог щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією за обслуговування кредитної заборгованості, тому в іншій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по комісії, суд першої інстанції виходив з того, що умовами договору № 1/4088993 від 03 березня 2021 року відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування», за яким надання таких послуг передбачено безоплатно. Позивачем, в свою чергу, не надано доказів, що такі послуги надавались відповідачу частіше одного разу на місяць.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Між сторонами склались кредитні правовідносини, що врегульовані нормами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 зроблено висновок про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
Положеннями ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (п. 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення п. 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
У справі, що переглядається колегією суддів установлено, що умовами кредитного договору № 1/4088993 від 03 березня 2021 року передбачено сплату позичальником щомісячної комісії за супроводження кредиту, яка складає 2,35 % від суми кредиту.
Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту, передбачена в Графіку платежів. Розмір комісії за обслуговування кредитної заборгованості складає 2350,00 грн щомісяця.
Оскільки, банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), тому положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту є нікчемним відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» ,що також узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає,що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимоги позивача про стягнення комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 111474,08 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що сторонами було укладено договір про надання споживчого кредиту та у письмовій формі досягнуто згоди з усіх істотних умов кредитного договору, в тому числі щодо розміру комісії за обслуговування кредитом щомісячно, колегія суддів відхиляє, оскільки вони спростовуються вищевикледеними висновками цієї постанови.
Крім того, сторона позивача не надала ні до суду першої інстанції ні до суду апеляційної інстанції належних доказів надання такої послуги, як комісія за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно.
За своїм змістом доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин.
Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням недоведеності позовних вимог обґрунтовано задоволено позовні вимоги.
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 жовтня 2025 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування в частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості по комісії згідно вимог ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.
Щодо судових витрат колегія судів зазначає наступне.
Так як, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, тому на підставі ст. 141 ЦПК України понесені апелянтом судові витрати на апеляційний розгляд справи відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Брайт-К» в особі керівника Кононова Ігоря Костянтиновича залишити без задоволення.
Рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повне судове рішення складене 23.02.2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова 

С.А. Голуб