Справа № 308/5665/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 лютого 2026 року         місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі: 
головуючого судді – Малюк В.М.,
при секретарі судового засідання – Вереш А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Ужгород, цивільну справу за позовною заявою адвоката Ковалець М.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В :

Адвокат Ковалець М.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.
Позов мотивовано тим, що 08.08.2024 року о 12 год. 00 хв. водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом марки «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Л. Толстого в м. Ужгороді на перехресті з провулком Навої при повороті ліворуч не надав переваги в русі автомобілю «Tesla», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку по рівнозначній дорозі прямо, допустивши з ним зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п. 16.13 ПДР України.
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2024 року по справі № 308/13482/24, яка залишена без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 10.02.2025 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Внаслідок вищевказаної ДТП було завдано технічних пошкоджень автомобілю марки «TESLA» н.з. НОМЕР_2 .
04.03.2025 року ТДВ СК «Альфа-гарант» виплатило потерпілому ОСОБА_1 145 000,00 грн. страхового відшкодування згідно страхового акту №ЦВ/24/5308 за договором страхування №220833525 від 09.05.2024 року. 
Не погодившись із такою вартістю збитків, позивач як потерпіла сторона, звернувся до суб`єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4 за складанням висновку про визначення матеріального збитку власнику КТЗ.
Відповідно до звіту про визначення матеріального збитку завданого власнику КТЗ №344-08-324 від 27.08.2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ - легкового автомобіля, марки «TESLA», модель «MODEL S», 2016 р.в., р.н.з. НОМЕР_2 , кузов (рама) № НОМЕР_3 , тип двигуна - електричний, потужність двигуна - 261 Квт., чорного кольору, вживаного, станом на 08.08.2024 р., складає 204 770, 06 грн. (без ПДВ).
Проте позивач вказує, що реальні збитки (витрати) по проведенню ремонту пошкодженого автомобіля «TESLA» нз АО3158YA склали суму у загальному розмірі 290 805, 00 грн., що підтверджується: квитанцією АТ020 416 від 21.08.2024 року на суму 20 000,00 грн., чеком №2919082239 від 23.08.2024 року на суму 1500,00 грн., замовленням від 16.09.2024 року (договір CLI-494) на суму 14 610,00 грн., видатковою накладною №БВ-0011797 від 04.10.2024 року та фіскальним чеком від 05.10.2024 року на суму 47 100,00 грн., фіскальним чеком від 04.10.2024 року на суму 49 250,00 грн.; видатковою накладною №БВ-0011838 від 05.10.2024 року та фіскальним чеком від 05.10.2024 року на суму 22 825,00 грн., фіскальним чеком від 05.10.2024 року на суму 49 800,00 грн., актом про виконання робіт №5 від 08.11.2024 року та квитанцією до платіжної інструкції від 11.11.2024 року на суму 85 720, 00 грн. 
Таким чином, загальна вартість ремонту автомобіля «TESLA» нз АО3158YA склала 290 805, 00 грн., що є реальними збитками (витратами) позивача, а відтак виникла необхідність у стягненні з відповідача 145 805 грн.
Крім майнової шкоди, внаслідок вищевказаної ДТП позивачу ОСОБА_1 завдано моральну шкоду фізичному здоров`ю, яка полягала у душевних стражданнях і переживаннях, тривалій емоційній напруженості, втраті душевного спокою, стресі, зміні звичного укладу життя, порушенні психологічного благополуччя, стражданнях. Відтак позивач просить стягнути з відповідача 20 000,00 грн. моральної шкоди.
Окрім того позивач просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на правничу допомогу у розмірі 40 000, 00 грн.
З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві, було направлено Досудову вимогу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо відшкодування збитків в досудовому порядку проведено не було.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.05.2025 року позовну заяву адвоката Ковалець М.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
21.05.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому адвокат Семенович Т.С., просить суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити повністю. Зазначає, що ОСОБА_1 , відповідно до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, погодився з узгодженою та виплаченою и?ому сумою страхового відшкодування, погодився на визначении? розмір завданоі? шкоди, якии? є меншим ліміту відповідальності страховика. Позивач, діючи добровільно, на власнии? розсуд погодився із розміром страхового відшкодування та правовими наслідками такоі? виплати, а заявлені в подальшому вимоги суперечать як попередніи? поведінці позивача, так і засадам розумності та диспозитивності. Крім того відповідач стверджує, що висновок від 27.08.2024, якии? підписано виконавцем як експертом- оцінювачем ОСОБА_4 , є неналежним та недопустимим доказом, суперечить розміру матеріального збитку визначеному ТДВ СК «Альфа-Гарант», перелік наведених у висновку пошкоджень – не відповідає переліку пошкоджень транспортного засобу марки «Tesla», д.н.з. НОМЕР_4 , котрі зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення від 08.08.2024, суперечить переліку пошкоджень у протоколі огляду, складеному ТДВ СК «Альфа-Гарант» 12.08.2024. Також вказує, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження фактичних витрат на ремонт авто у розмірі 290 805,00 грн. Зокрема, наступні додані позивачем чеки та накладні – не містять інформацію щодо предмета доказування, не стосуються ні ОСОБА_1 , ні ремонту транспортного засобу марки «Tesla», д.н.з. НОМЕР_4 , у зв`язку з чим є неналежними. Окрім того відповідач зауважує, що посилання у позовній заяві на застарілу позицію Верховного Суду Украі?ни у постанові від 26.10.2016 року справі №6-954цс16 про те, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним, а потерпілий має право відмовитись від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка і?і? завдала, в межах деліктного зобов`язання незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди є необґрунтованими. Щодо вимог позивача про стягнення 20 000 грн. на відшкодування моральної шкоди заперечує, оскільки позивач не підтвердив обставин, які свідчать про заподіяння и?ому моральної шкоди, не надав доказів на підтвердження заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань у вказаний період часу або втрат немайнового характеру, також не довів наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача. Оцінении? позивачем розмір моральної шкоди, на думку відповідача, є необґрунтованим та завищеним. Щодо вимог позивача про стягнення 40 000 грн. витрат на правову допомогу, відповідач заявив клопотання про зменшення судових витрат. Вказує, що враховуючи характер, дійсність і обсяг правничої допомоги, кількість витраченого часу адвокатом є безпідставно завищеною. Крім того, зауважує, що показники кількості витраченого часу на консультацію та участь у судовому засіданні є завищеними, надуманими та ґрунтуються на припущеннях.
21.05.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначив, що диспозитивність цивільного процесу не означає відмову від законного права на захист своїх інтересів. Попередня поведінка позивача не може тлумачитися як відмова від частини вимог, оскільки відсутні будь-які докази такої волі. Доводи відповідача про неналежність такого доказу, як звіт оцінювача №344-08-324 від 27.08.2024 року, є необґрунтованими, оскільки поданий позивачем звіт відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність», складений сертифікованим суб`єктом оціночної діяльності та містить усі необхідні реквізити, передбачені законодавством. Посилання відповідача на відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів на підтвердження фактичних витрат на ремонт авто у розмірі 290 805,00 грн. на думку позивача не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки з сукупності обставин та інших матеріалів справи вбачається, що витрати здійснені саме у зв`язку з відновленням пошкодженого об`єкта.
Ухвалою суду від 29.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.
25.02.2026 року представником позивача було подано додаткові пояснення які по суті узагальнюють заявлену представником позивача позицію викладену у позові та відповіді на відзив. 
Представник позивача у судове засідання надав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задоволити.
Представник відповідача у судове засідання надав суду заяву про розгляд справи без його участі. У задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, в їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.10.2024 року по справі № 308/13482/24, яка залишена без змін постановою Закарпатського апеляційного суду від 10.02.2025 року, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 (вісімсот п`ятдесят) гривень.
Вина ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення була підтверджена протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 517492 від 08.08.2024 року, схемою місця ДТП, письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 08.08.2024 року, рапортом старшого інспектора відділу адміністративної практики УПП у Закарпатській області ДПП від 08.08.2024 року, наявними у матеріалах справи, а також дослідженим у судовому засіданні відеозаписом події ДТП, здійснений 08.08.2024 року камерами зовнішнього відеоспостереження по вул. Толстого в м. Ужгороді пров. Навої.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Власником автомобіля «TESLA» н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 11.06.2024 року.
На момент дорожньо-транспортної пригоди, позивач на законних підставах користувався транспортним засобом марки «TESLA» н.з. НОМЕР_2 , мав оформлений договір комплексного страхування від 19.06.2024 року, який міститься в матеріалах справи.
Також, згідно з довіреністю від 19.08.2024 року, ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_1 у випадку спричинення ТЗ марки TESLA н.з. НОМЕР_2 пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди, одержувати страхове відшкодування, користуватися усіма правами, що закон надає потерпілому.
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, застрахованому транспортному засобу «TESLA», державний номерний знак НОМЕР_2 було завдано механічних ушкоджень. Відповідно до чого позивач зазнав матеріального збитку.
04.03.2025 року ТДВ СК «Альфа-гарант» виплатило потерпілому ОСОБА_1 145 000, 00 грн. страхового відшкодування згідно страхового акту №ЦВ/24/5308 за договором страхування №220833525 від 09.05.2024 року. 
Відповідно до звіту про визначення матеріального збитку завданого власнику КТЗ №344-08-324 від 27.08.2024 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ - легкового автомобіля, марки «TESLA», модель «MODEL S», 2016 р.в., р.н.з. НОМЕР_2 , кузов (рама) № НОМЕР_3 , тип двигуна - електричний, потужність двигуна - 261 Квт., чорного кольору, вживаного, станом на 08.08.2024 р., складає 204 770,06 грн. (без ПДВ).
Вказаний звіт складено на підставі договору на проведення оцінки та визначення вартості матеріального збитку завданого власнику КТЗ, укладеного із ОСОБА_1 .
В той же час позивач, на підтвердження фактично понесених витрат, пов`язаних із відновленням пошкодженого транспортного засобу надав до суду: квитанцію АТ020 416 від 21.08.2024 року на суму 20 000,00 грн., чек №2919082239 від 23.08.2024 року на суму 1500,00 грн., замовлення від 16.09.2024 року (договір CLI-494) на суму 14 610,00 грн., видаткову накладну №БВ-0011797 від 04.10.2024 року та фіскальний чек від 05.10.2024 року на суму 47 100,00 грн., фіскальний чек від 04.10.2024 року на суму 49 250,00 грн.; видаткову накладну №БВ-0011838 від 05.10.2024 року та фіскальний чек від 05.10.2024 року на суму 22 825,00 грн., фіскальний чек від 05.10.2024 року на суму 49 800,00 грн., акт про виконання робіт №5 від 08.11.2024 року та квитанцію до платіжної інструкції від 11.11.2024 року на суму 85 720, 00 грн.
Враховуючи наявий/доведений факт вини ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої автомобіль під керуванням ОСОБА_1 отримав механічні пошкодження, між діями відповідача (порушенням правил дорожнього руху) та наслідками в результаті дорожньо-транспортної пригоди у вигляді пошкодження автомобіля є прямий причинний зв`язок, що є підставою для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду.
З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві, було направлено Досудову вимогу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в досудовому порядку проведено не було.
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Згідно зі ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Відповідно до ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Статтею 999 ЦК України передбачено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Спеціальним законом, що встановлює обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі по тексту - Закон № 1961).
Згідно зі статтею 3 Закону №1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Відповідно до статті 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
За приписами ч. 1 ст. 22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно зі ст. 29 Закону №1961 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
За змістом Закону № 1961, настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, у тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але, якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Так, згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961 страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 було отримано відшкодування від ТДВ СК «Альфа-гарант» в сумі 145 000 грн., разом з тим, ця сума є меншою, ніж вартість відновлювального ремонту автомобіля «TESLA» нз АО3158YA.
У відповідності до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Системний аналіз зазначених положень законодавства дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною 1,6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як вбачається зі звіту про визначення матеріального збитку завданого власнику КТЗ №344-08-324 від 27.08.2024 року, вартість відновлювального ремонту вказаного автомобіля складає 204 770,06 грн.
У постанові Верховного Суду від 02.12.2015 року у справі № 6-691дс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
В той же час позивач, на підтвердження фактично понесених витрат, пов`язаних із відновленням пошкодженого транспортного засобу надав до суду: квитанцію АТ020 416 від 21.08.2024 року на суму 20000,00 грн., чек №2919082239 від 23.08.2024 року на суму 1500,00 грн., замовлення від 16.09.2024 року (договір CLI-494) на суму 14610,00 грн., видаткову накладну №БВ-0011797 від 04.10.2024 року, та фіскальний чек від 05.10.2024 року на суму 47100,00 грн., фіскальний чек від 04.10.2024 року на суму 49250,00 грн.; видаткову накладну №БВ-0011838 від 05.10.2024 року та фіскальний чек від 05.10.2024 року на суму 22825,00 грн., фіскальний чек від 05.10.2024 року на суму 49800,00 грн., акт про виконання робіт №5 від 08.11.2024 року, та квитанція до платіжної інструкції від 11.11.2024 року на суму 85720,00 грн. 
Проте суд оцінює їх критично, з огляду на таке: квитанції про реалізацію товарів та послуг АТ020 416 від 21.08.2024 року на суму 20000 грн. 00 коп., чек №2919082239 від 23.08.2024 року на суму 1500 грн. 00 коп., замовлення від 16.09.2024 року на суму 14610 грн. 00 коп., видаткова накладна №БВ-0011797 від 04.10.2024 року на суму 47100,00 грн., та відповідний фіскальний чек від 05.10.2024 року на тотожну суму, фіскальний чек від 04.10.2024 року на суму 49250 грн. 00 коп., видаткова накладна №БВ-0011838 від 05.10.2025 року на суму 22825 грн. 00 коп. та відповідний фіскальний чек від 05.10.2024 року на тотожну суму, фіскальний чек від 05.10.2024 року на суму 49800 грн. 00 коп., не містять належних ідентифікаційних ознак, які б дозволяли достовірно встановити, що придбані товари (запчастини) були встановлені саме на транспортний засіб позивача та використані для ремонту пошкодженого автомобіля. Зміст поданих документів не дає можливості співвіднести зазначені в ньому деталі з конкретним транспортним засобом, його державним номерним знаком, VIN-кодом чи актами виконаних робіт, у зв`язку з чим суд оцінює такі квитанції та чеки як неналежні та недостатні докази понесення витрат саме на відновлення позивачем спірного автомобіля.
Натомість акт виконаних робіт № 5 від 08.11.2024 року, оформлений на ім`я ОСОБА_1 щодо транспортного засобу TESLA S, державний номер НОМЕР_2 , а також платіжна інструкція на суму 85 720 грн. 00 коп., суд приймає до уваги як належні та допустимі докази понесення витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу. Зазначені документи підтверджують фактичну оплату виконаних робіт, а їх сукупність узгоджується з розміром матеріального збитку, визначеним у звіті про визначення матеріального збитку, завданого власнику КТЗ № 344-08-324 від 27.08.2024 року, що свідчить про реальність і співмірність заявлених витрат.
Правовідносини щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди неодноразово перебували на розгляді Верховного суду.
Так, у справі №6-691цс15 від 02.12.2015 року, ВС дійшов до висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля.
Так, визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17 та від 03.07.2019 у справі № 910/12722/18.
Якщо транспортний засіб фактично відремонтований, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт (до таких висновків прийшов ВС у постановах від 30.10.2019 у справі № 753/19288/14-ц та від 25.03.2019 у справі № 591/3152/16-ц).
Враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню різниця між вартістю матеріального збитку завданого позивачу, яка встановлена звітом про визначення матеріального збитку завданого власнику КТЗ №344-08-324 від 27.08.2024 року та виплаченим ТДВ СК «Альфа-гарант» відшкодуванням, в межах позовних вимог, у розмірі 59 770, 06 грн. (204 770,06 – 145 000=59 770, 06)
Щодо доводів представника відповідача про те, що звіт про визначення матеріального збитку завданого власнику КТЗ, виконаний ФОП ОСОБА_4 , не є належним доказом розміру заподіяної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення оцінки майна є обов`язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.
Як зазначено у п.1.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 за № 1074/8395 (далі по тексту Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів), Методика встановлює механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ.
Згідно з п.1.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, вказана Методика застосовується з метою, зокрема, для визначення матеріальних збитків, завданих власнику в разі пошкодження КТЗ; визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ.
Відповідно до п.1.3 Методики, її вимоги є обов`язковими під час проведення автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових автотоварознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин.
Згідно з п.4.3 Методики за результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ. За результатом оцінки, виконаної суб`єктом оціночної діяльності - органом державної влади або органом місцевого самоврядування самостійно, складається акт оцінки КТЗ. У разі проведення автотоварознавчої експертизи (експертного дослідження) за результатами здійснення відповідних досліджень експерт складає висновок експерта або інший документ, передбачений законодавством (далі - висновок експерта).
Виходячи з викладеного, висновок експерта складається у разі проведення судової автотоварознавчої експертизи, а звіт оцінювача - за результатами проведення оцінки КТЗ, при цьому, як висновок експерта, так і звіт оцінювача складаються на єдиних засадах, визначених Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 24.11.2003 № 145/5/2092.
При цьому, Закон №1961 не вимагає саме подання висновку експертизи для оцінки розміру заподіяного збитку та вартості відновлювального ремонту, у зв`язку з чим суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що судом не може бути взято до уваги в якості доказу вказаний звіт.
Відповідно до ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та диспозитивності.
За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч. 7 ст.81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди в сумі 20 000,00 грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно з ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як зазначено у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Пункт 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4від 31.03.1995р.«Про судову практику всправах про відшкодування моральної(немайнової)шкоди» роз`яснює, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Враховуючи викладене, виходячи з вимог виваженості, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2000 грн. моральної шкоди.
Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відтак із відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 597, 70 грн., пов`язані зі сплатою судового збору.
Керуючись ст. ст. 980, 993, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст. ст. 13, 76, 81, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 279, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву – задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі - 59 770,05 грн. та моральну шкоду, в розмірі - 2 000 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) сплачений позивачем судовий збір у розмірі - 597,70 грн.
В решті вимог позову – відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. 
Повний текст рішення суду складено 27.02.2026 року.

Суддя Ужгородського
міськрайонного суду        В.М. Малюк