454/16/26

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"02" лютого 2026 р. м. Сокаль

Суддя Сокальського районного суду Львівської області Адамович М. Я. , розглянувши матеріали справи про притягнення до адміністративної відповідальності 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, місце проживання: АДРЕСА_1 ,
за ч.1 ст.204-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення,

В С Т А Н О В И В:

29.12.2025р. близько 18.24год. в пункті пропуску «Угринів» на території Сокальської об`єднаної територіальної громади Шептицького району Львівської області ОСОБА_1 під час перетинання державного кордону України на в`їзд пред`явила на паспортний контроль паспорт громадянки Республіки Італія для виїзду за кордон та в ході перевірки встановлено, що остання є громадянкою України, має паспорт громадянина України, чим порушила вимоги ст.2, ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України та вчинила спробу незаконного перетинання державного кордону України. 
ОСОБА_1 подала заперечення, в яких зазначила, що при перетині державного кордону України в пункті пропуску пред`явила власний, дійсний паспорт громадянина Італії, який містив в собі усі необхідні реквізити і дані, при цьому доказів про те, що даний документ містив недостовірні відомості про особу в матеріалах справи відсутні.
Протокол щодо неї складено фактично за подвійне громадянство, що не передбачено чинним законодавством.
Вважає, що в її діях відсутній склад правопорушення, оскільки вона мала право використовувати паспорт громадянки Республіки Італія.
Врахувавши пояснення, дослідивши матеріали справи, доходжу наступного висновку.
Статтею 256 КУпАП встановлені вимоги щодо змісту протоколу про адміністративне правопорушення, зокрема, у такому зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, полягає у перетинанні або спробі перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
Відповідно до ст.ст.2, 3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в`їзд в Україну, є: паспорт громадянина України для виїзду за кордон; дипломатичний паспорт України; службовий паспорт України; посвідчення особи моряка; посвідчення члена екіпажу; посвідчення особи на повернення в Україну (дає право на в`їзд в Україну). У передбачених міжнародними договорами України випадках замість документів, зазначених у частині першій цієї статті, для виїзду з України і в`їзду в Україну можуть використовуватися інші документи. Перетинання громадянами України державного кордону України здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України після пред`явлення одного з документів, зазначених у статті 2 цього Закону. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України.
Згідно з п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. № 57, перетинання громадянами України державного кордону здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю, якщо інше не передбачено законом, за одним з таких документів, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну: 1) паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2) дипломатичний паспорт; 3) службовий паспорт; 4) проїзний документ дитини (чинний протягом строку, на який він виданий); 5) посвідчення особи моряка; 6) посвідчення члена екіпажу.
Стаття 4 Конституції України проголошено, що в Україні існує єдине громадянство. Поняття єдиного громадянства визначається у ч. 1 ст. 2 Закону України від 18.01.2001 №2235-ІІІ «Про громадянство України», як один із принципів законодавства України про громадянство. Єдине громадянство держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.
Таким чином, в`їзд на територію України чи виїзд з території України громадянином України за пред`явленням паспорту, виданого на ім`я громадянина іноземної держави, суперечить вимогам ст.3 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України». 

З огляду на зазначене суд відхиляє доводи особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про те, що відсутні підстави вважати, що вона не здійснила спробу незаконного перетину кордону, оскільки при перетині Державного кордону України в пункті пропуску пред`явила власний, дійсний паспорт громадянина Республіки Італія, який містить усі необхідні реквізити і дані, та те, що цей паспорт громадянина не може бути таким, який можна назвати невідповідним документом.

Наявний в матеріалах справи протокол про адміністративне правопорушення за своєю формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства.
Даний протокол в поєднанні з копіями паспортів, витягами, поясненнями та рапортами повністю доводять вину особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, оскільки вона є громадянкою України та наявність в неї паспорта громадянина Італійської Республіки, який вона використала, не надає їй права на виїзд з України. Таким чином, остання вчинила спробу незаконного перетинання державного кордону України без відповідних документів.
Вважаю, що в діях особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, наявні ознаки порушення, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП.
Враховуючи характер даного правопорушення, особу порушника вважаю за доцільне застосувати до неї адміністративне стягнення у виді штрафу, оскільки таке буде достатнім для її виховання та попередження вчинення правопорушень в майбутньому.
Керуючись ст.ст. 283-285 КУпАП,
П О С Т А Н О В И В:

Визнати ОСОБА_1 винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 200 (двохсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) грн.
Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60коп. судового збору.
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Документ, що підтверджує сплату штрафу, або його копія не пізніше трьох робочих днів після закінчення строку, передбаченого частиною першою статті 307 КУпАП, надсилається правопорушником до органу (посадовій особі), який виніс постанову про накладення цього штрафу.
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, встановлений частиною першою статті 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
Згідно ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу протягом 15 днів з дня винесення постанови у порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника підлягає стягненню подвійний розмір штрафу, зазначеного у постанові про стягнення штрафу.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці.
У разі оскарження постанови перебіг строку давності зупиняється до розгляду скарги.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з дня її винесення до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги до Сокальського районного суду.

Суддя: М. Я. Адамович