ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" квітня 2026 р. Справа№ 910/5083/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Суліма В.В.
суддів: Гаврилюка О.М. 
Коротун О.М. 

без виклику представників сторін
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Храмцової Вікторії Юріївни
на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 
у справі №910/5083/25 (суддя Смирнова Ю.М.)
за позовом Фізичної особи - підприємця Храмцової Вікторії Юріївни 
до Семенової Олени Анатоліївни 
про стягнення 182 971, 49 грн,-

ВСТАНОВИВ: 

Фізична особа-підприємець Храмцова Вікторія Юріївна звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом про стягнення з Фізичної особи-підприємця Семенової Олени Анатоліївни 182 971,49 грн, з яких: витрати на встановлення пожежної сигналізації у розмірі 38 220,00 грн, витрати на встановлення підлоги у розмірі 42 570,50 грн, витрати на придбання та встановлення дзеркал у розмірі 62 160,99 грн та сума страхового фонду у розмірі 1000 доларів США.
Позовні вимоги мотивовані наявністю підстав для компенсації позивачці здійснених нею поліпшень орендованого за договором оренди від 06.05.2023 майна та повернення сплачених на користь відповідача коштів страхового фонду.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 позов задоволено частково. Стягнуто з Семенової Олени Анатоліївни на користь Фізичної особи-підприємця Храмцової Вікторії Юріївни 40 020, 00 коп. страхового фонду, судовий збір у розмірі 662, 29 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 312, 34 грн. В іншій частині позову відмовити.
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями місцевого господарського суду, Фізична особа-підприємць Храмцова Вікторія Юріївна звернулася до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі №910/5083/25 в частині відмови в позові та ухвалити нове рішення яким позов задовольнити в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було повно та всебічно з`ясовані обставини справи, що мало наслідком ухвалення незаконного та необгрунтованого рішення.
Апелянтка зазначає, що наявна відповідь відповідачки на вимогу, в якій прямо вказана готовність відшкодувати 25 000, 00 грн за підлогу, є визнанням обставин, які не підлягають доказуванню. 
Щодо стягнення коштів за встановлення дзеркал, то скаржниця зауважила, що вуона не мала реальної можливості забрати дзеркала протягом тривалого періоду через вину відповідачки. Як було зазначено в позовній заяві та підтверджено перепискою, яка міститься в матеріалах справи, саме з вини відповідачки позивачка була позбавлена можливості своєчасно забрати своє майно (дзеркала).
Також, апелянтка вважає, що несправність пожежної системи є прихованим дефектом, який не міг бути виявлений під час звичайного огляду. Відсутність зауважень в акті не свідчить про згоду з прихованим дефектом і не звільняє орендодавця від відповідальності.
Крім того, скаржниця наголошує, що суд першої інтсанції не навів жодних доказів та обгрунтувань щодо зменшення на 2 000, 00 грн суми страхового фонду. 
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2025 апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Коротун О.М., Гаврилюк О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2026 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Храмцової Вікторії Юріївни на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі №910/5083/25 залишено без руху та надано заявникові строк на усунення недоліків десять днів з дня отримання копії ухвали.
На виконання вищезазначеної ухвали суду, 02.02.2026 від Фізичної особи-підприємця Храмцової Вікторії Юріївни надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, до якої додано докази доплати судового збору у розмірі 4 542,00 грн. 
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи - підприємця Храмцової Вікторії Юріївни. Розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання).
11.02.2026 від відповідачки до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого остання просила суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідачка зазначила, що орендодавець не заперечувала проти облаштування орендарем орендованого майна, однак виключно за її власний рахунок, як це передбачено пп. 3.1.4 договору оренди. Твердження позивачки стосовно згоди відповідачки на компенсацію витрат орендарю за додаткове облаштування (поліпшення) орендного майна, не відповідає дійсності та умовам договору.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, перевіривши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, з огляду на викладені апелянткою доводи та вимоги апеляційної скарги, Північний апеляційний господарський суд дійшов наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, 06.05.2023 між фізичною особою - підприємцем Семеновою Оленою Анатоліївною (далі - орендодавець) та фізичною особою - підприємцем Храмцовою Вікторією Юріївною (далі - орендар) було укладено договір оренди (далі - договір оренди). 
Відповідно до п. 1.1. договору, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування: приміщення № 23-24, загальною площею 149,4 кв.м, що розташоване по вул. Еспланадна, буд. 2, в м. Київ (надалі - об`єкт оренди). Мета оренди: орендар використовує об`єкт оренди для ведення підприємницької діяльності (п. 1.2. договору оренди). 
Пунктом 1.3. договору оренди передбачено, що об`єкт оренди передбачається в користування за цим договором орендодавцем орендарю без меблів. Об?єкт оренди обладнаний санвузлом з сантехнікою, вентиляцією, пожежною та охоронною сигналізацією, освітленням та кондиціонерами. Повний перелік майна вказано у акті приймання-передачі об?єкта оренди (додаток 1).
Згідно з п. 2.1. договору оренди, приймання-передача об?єкта оренди та його повернення орендодавцю здійснюються виключно на підставі актів приймання-передачі, які складаються в двох примірниках, по одному для кожної із сторін (у присутності сторін або довірених осіб) і є невід`ємними частинами даного договору.
Датою початку використання об?єкта оренди орендарем є дата підписання сторонами акту приймання-передачі об?єкта оренди, який сторони підписують 6 травня 2023. (п. 2.3. договору оренди).
Умовами п. 2.5. договору оренди передбачено, що повернення об?єкта оренди орендодавцю здійснюється за актом приймання-передачі об?єкта оренди не пізніше останнього робочого дня строку оренди або з моменту дострокового розірвання договору. Акт приймання-передачі об?єкта оренди підписується за результатами передачі об?єкта оренди орендодавцю, з обов`язковим зазначенням стану об?єкта оренди, з урахуванням його нормального зносу та здійсненних орендарем поліпшень.
Відповідно до п. 2.6. договору оренди, орендар зобов`язаний компенсувати орендодавцю витрати на ремонт об?єкта оренди або зробити ремонт власними силами, якщо погіршення стану об?єкта оренди чи його руйнування настало з вини орендаря та або його робітників. При виникненні вказаної обставини, орендар не пізніше, ніж за 5 (п`ять) днів після її виникнення, повинен повідомити орендодавця, та за участю уповноваженого представника орендодавця скласти відповідний акт. При виникненні вказаної обставини орендар може виконати ремонт власними силами лише за узгодженням з орендодавцем. 
Орендар зобов`язаний компенсувати орендодавцю вартість об?єкта оренди у випадку, якщо його повне фізичне знищення, сталося з вини орендаря (п. 2.7. договору оренди). 
Орендар зобов`язаний прийняти в користування та повернути по закінченню строку оренди об`єкт оренди за актом приймання-передачі об`єкта оренди (пп. 3.1.2. п. 3.1. договору оренди).
Умовами пп. 3.1.4. п. 3.1. договору оренди сторонами погоджено, що у випадку необхідності додаткового облаштування об`єкта оренди, приведення його у відповідність до норм чинного законодавства, для здійснення підприємницької діяльності, якою орендар займається на об?єкті оренди, орендар здійснює таке додаткове облаштування та приведення у відповідність до норм законодавства за власний рахунок.
У випадку необхідності перепланування об`єкта, проведення капітальних та косметичних ремонтних робіт орендар зобов`язаний отримати письмовий дозвіл на проведення таких від орендодавця (пп. 3.1.5. п. 3.1. договору оренди).
Згідно з пп. 3.1.6. п. 3.1. договору оренди, орендар зобов`язаний сплачували орендну плату у встановлених договором розмірах та строки.
За користування об`єктом оренди орендар сплачує орендодавцю орендну плату, визначену цим договором (п. 5.1. договору оренди).
Виконання зобов`язань за цим договором оформлюється підписанням сторонами відповідного акту, який складається в момент досягнення узгодження всіх пунктів даного договору з фотофіксацією об?єкта оренди на момент підписання, а у разі дострокового розірвання договору - в останній день дії договору (п. 5.10. договору оренди). 
Згідно з п. 6.1. договору оренди, сторони встановили, що об?єкт оренди передається в користування на 12 місяців з дати підписання акта прийму-передачі, тобто до « 6» травня 2024 року. Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до закінчення строку дії користування об`єктом оренди (п. 6.2. договору оренди).
На виконання умов договору оренди, приміщення площею 149,4 кв.м., приміщення № 23-24, що розташоване на 2 поверсі будівлі, яка знаходиться за адресою: вул. Еспланадна, буд. 2, в м. Київ, було передане орендодавцем орендарю без зауважень до якості і кількості майна, що підтверджується підписаним сторонами актом прийому-передачі майна до договору оренди від 06.05.2023 (додаток №1).
З позовної заяви вбачається, що в період дії договору оренди, за попереднім погодженням сторін, позивачем за власні кошти було встановлено пожежну сигналізацію в приміщенні, підлогу та дзеркала, на підтверджена вартості чого були надані:
- копія титульної сторінки Робочого проекту Системи пожежної сигналізації. Системи керування евакуюванням 23/11/3-СПЗ (2023) приміщення фітнес-студії «Потужні» фізичної особи-підприємця Храмцової Вікторії Юріївни за адресою: АДРЕСА_1 , розробленого ФОП Кириченко Г.М.;
- виставлений ФОП Кириченко Г.М. за договором № 3/11/23/1 від 03.11.2023 рахунок-фактура № КГ-0000426 від 03.11.2023 на суму 32 420, 00 грн без ПДВ за роботи по розробці проекту, монтажу та введенню в експлуатацію системи автоматичної пожежної сигналізації та системи оповіщення про пожежу і покажчиків напрямку евакуюванням людей з виводом сигналу на пульт цілодобового пожежного спостереження та підписаний ФОП Кириченко Г.М. та ФОП Храмцова В.Ю.; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) на суму 32 420, 00 грн без ПДВ;
- виставлений ФОП Кириченко Г.М. за договором № 3/11/23/1 від 03.11.2023 рахунок-фактура № КГ-0000427 від 03.11.2023 на суму 4 600,00 грн без ПДВ за послуги з оцінки протипожежного стану приміщень та підписаний ФОП Кириченко Г.М. та ФОП Храмцова В.Ю.; акт здачі-приймання робіт (надання послуг) на суму 4 600,00 грн без ПДВ;
- виставлений ФОП Кириченко Г.М. за договором № 3/11/23/1 від 03.11.2023 рахунок-фактура № КГ-0000428 від 03.11.2023 на суму 1 200, 00 грн без ПДВ за навчання з питань пожежної безпеки;
- копія титульної сторінки Технічного звіту по перевірці технічного стану електроустановок, заземлювачів, автоматичних вимикачів і ліній електропередач разом з електровимірювальними і випробувальними роботами відповідно до вимог і норма ПТЕЕС і ПУЕ на об`єкті: приміщення № 23-24, м. Київ, вул. Еспланадна, 2 (звіт складено на 14 аркушах м. Київ 11.01.2024), складеного ФОП Індіченко І.І. 
- виставлений ФОП Ящук В.В. рахунок на оплату № 57 від 03.05.2023 товару (робіт послуг): дзеркало 4 мм 2000*2390 (2 шт.) на суму 8 572,00 грн, дзеркало 4 мм 1900*2390 (1 шт.) на суму 4 077,00 грн, дзеркало 4 мм 3200*2250 (2 шт.) на суму 12 820,00 грн, дзеркало 4 мм 3200*2150 (2 шт.) на суму 12 262,00 грн, доставка до парадного на суму 1 200,00 грн, встановлення дзеркал (7 шт) на суму 21 129,99 грн, ручний занос (7 шт) на суму 2 100,00 грн, на загальну суму 62 160,99 грн без ПДВ та підписана ФОП Ящук В.В. та ФОП Храмцова В.Ю.; видаткова накладна № 30 від 10.05.2023 на суму 62 160,99 грн без ПДВ;
- копія видаткової накладної Епіцентр Ррз/03-0045834 від 23.02.2024 за товару будматеріалів (ламінат, підкладка, корковий компенсатор, клей, душова система, штукатурка, пігмент (копорант) ексцентрикова шліфмашина) на загальну суму з ПДВ 42 570, 50 грн (сума знижки 17 171,02 грн).
Як зазначає позивач, вищезазначені витрати з метою поліпшення об`єкта оренди в період дії договору оренди становили 142 951,49 грн, які у відповідності до домовленостей сторін, мали бути відшкодовані відповідачем, чого останнім зроблено не було.
У зв`язку з викладеним, позивачка звернулася до відповідачки з вимогою про відшкодування коштів від 25.02.2025, в якій повідомим, що ним за погодженням сторін було встановлено сигналізацію в приміщенні на суму 38 220,00 грн, підлогу на суму 42 570, 50 грн та встановлено дзеркала на суму 62 160, 99 грн, які відповідачем не було надано можливості позивачу зняти та забрати. Таким чином витрати позивача в період дії договору оренди становили 142 951, 49 грн, які у відповідності до домовленостей сторін мали бути відшкодовані відповідачем, а також сума страхового фонду у розмірі 1 000 доларів США, не була повернута позивачу під час закінчення lоговору оренди, у зв`язку з чим позивач просив відповідача повернути кошти у загальному розмірі 182 971,49 грн на реквізити, зазначені у вказаній вимозі. 
У відповідь на вказану вимогу, відповідачка зазначила, що нею було надано дозвіл на встановлення підлоги, дзеркал і пожежної сигналізації в приміщенні за умови непошкодження його стану, водночас, відповідно до п. 3.1.4 договору, будь-які капітальні або косметичні зміни в приміщенні здійснюються за рахунок позивача, якщо інше не передбачено письмовою угодою, якої у цьому випадку не було.
Що стосується дзеркал, то у присутності рієлтора була досягнута домовленість, що за необхідності позивач самостійно демонтує дзеркала протягом одного дня. Позивачу було повідомлено про необхідність їх демонтажу та надано обумовлений заздалегідь час, однак ця умова не була виконана, в результаті чого відповідач змушений був власним коштом здійснити демонтаж дзеркал та ремонт стін після демонтажу.
Щодо підлоги, то обговорювалося питання можливої компенсації її вартості після закінчення договору оренди, однак через те, що позивач не виконав своїх зобов`язань щодо демонтажу дзеркал, загальна сума ремонтних робіт та демонтажу значно перевищила можливу компенсацію за підлогу.
Окремо зверталась увага, що у вимозі позивача зазначена сума компенсації за дзеркала 62 160,99 грн, яка суттєво відрізняється від раніше заявленої позивачем суми 40 000 грн, що підтверджується перепискою сторін. 3 огляду на викладене, вимога про компенсацію витрат підлягає частковому задоволенню.
Щодо повернення страхового фонду, було зазначено, що відповідно до п. 5.9. договору, страховий фонд повертається після підписання акту приймання-передачі приміщення за умови відсутності заборгованості або завданих збитків, однак позивачка залишила у приміщенні дзеркала, їх самостійний демонтаж не здійснила, у зв`язку з чим відповідачка змушена була за власний рахунок здійснити демонтаж дзеркал та ремонт стін, що спричинило додаткові витрати. Крім того, позивачка не оплачувала заборгованість за комунальні послуги на протязі двох останніх місяців, яка має бути відшкодована.
Крім того, вказана відповідь на вимогу про відшкодування коштів не має підпису ФОП Семенової О.А., проте, колегією суддів враховано, що вказана вимога була надіслана відповідачкою у месенджері Viber, що останньою не заперечується. 
Оскільки відповідачкою не було відшкодовано витрати, понесені позивачкою на поліпшення об`єкту оренди у загальному розмірі 142 951,49 грн, а також не повернуто суму страхового фонду у розмірі 1 000 доларів США, позивачка звернулася до Господарського суду міста Києва із даним позовом. 
Частиною першою ст. 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди) (частина друга ст. 759 ЦК України).
Положеннями ст. 765 ЦК України передбачено, що наймодавець зобов`язаний передати наймачеві майно негайно або у строк, встановлений договором найму.
На виконання умов п. 2.1. та п. 2.3. договору оренди, орендодавець (відповідач) передав орендарю (позивачу) без зауважень до якості і кількості об`єкт оренди, що підтверджується підписаним сторонами актом прийому-передачі майна до договору оренди від 06.05.2023 (Додаток №1), у зв`язку з чим датою початку використання об`єкта оренди орендарем (позивачем) є 06.05.2023.
Як зазначає позивачка, ним у період дії договору оренди, за попереднім погодженням сторін, було встановлено в орендованому приміщенні пожежну сигналізацію, підлогу та дзеркала, що є поліпшеннями об`єкту оренди на загальну суму 142 951,49 грн з яких: 38 220,00 грн витрати на встановлення пожежної сигналізації, 62 160,99 грн витрати на придбання та встановлення дзеркал та 42 570,50 грн витрат на встановлення підлоги.
Наслідки поліпшення наймачем речі, переданої у найм, визначені у ст. 778 ЦК України.
Так, частиною першою ст. 778 ЦК України передбачено, що наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення (частина друга ст. 778 ЦК України).
Верховний Суд у постанові від 24.02.2021 у справі № 905/435/19 зауважив, що положення щодо відшкодування саме вартості витрат наймача на здійснені за згодою наймодавця поліпшення речі містяться в частині тертій ст. 778 ЦК України
Згідно з частиною третьою ст. 778 ЦК України, якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за найм речі.
Отже, законодавством закріплено право наймача на проведення поліпшень майна, яке є предметом договору найму, лише за згодою наймача. Поліпшення майна означає проведення в ньому таких змін, завдяки яким суттєво збільшується вартість майна, його корисність, порівняно зі станом, в якому воно було до передачі його наймачу, без зміни функціонального призначення речі. 
Відповідно, якщо наймодавець дає згоду на проведення таких поліпшень, він зобов`язується прийняти назад в зміненому стані річ, яка має більш високу вартість, і відшкодувати наймачеві понесені ним витрати на невіддільне поліпшення. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20.02.2020 у справі № 916/685/17.
Положення ст. 778 ЦК України стосуються поліпшення речі, яка є предметом договору найму, тобто проведення певних її змін, завдяки яким покращується її стан, корисність, комфортабельність, зовнішній вигляд тощо у порівнянні з тим станом, в якому річ знаходилася до передачі наймачеві. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.09.2024 у cправі № 906/1423/20.
Цивільний кодекс України не містить визначення поняття «невід`ємні поліпшення». Разом з тим, з урахуванням ст. 8 ЦК України, суд звертається до визначення такого поняття, зазначеного у Порядку оцінки орендованого нерухомого майна, що містить невід`ємні поліпшення, здійснені за час його оренди, під час приватизації, затверджений Наказом Фонду державного майна України від 27.02.2004 № 377 (в редакції, чинній на момент вчинення позивачем встановлення пожежної сигналізації, підлоги та дзеркал та закінчення строку орендних відносин).
Так, невід`ємними поліпшеннями орендованого майна є здійснені орендарем за час оренди заходи, спрямовані на покращення фізичного (технічного) стану орендованого майна та (або) його споживчих якостей, відокремлення яких призведе до зменшення його ринкової вартості та згода на які надана орендодавцем (абз. 3 п. 1.1. Розділу 1 «Загальні положення»).
При цьому, невід`ємні поліпшення можуть бути здійснені як в межах поточного, так і в межах капітального ремонту, оскільки законодавством обмежень щодо вчинення невід`ємних поліпшень в межах окремо визначеного виду ремонту не передбачено.
Отже, головною ознакою невід`ємних поліпшень є те, що такі поліпшення не лише змінюють загальний фізичний стан та споживчі якості нерухомого майна, а прямо впливають на його ринкову вартість, тому здійснення таких поліпшень передбачає надання згоди власника майна. 
Так, умовами пп. 3.1.4. п. 3.1. договору оренди сторонами погоджено, що у випадку необхідності додаткового облаштування об`єкта оренди, приведення його у відповідність до норм чинного законодавства, для здійснення підприємницької діяльності, якою орендар займається на об?єкті оренди, орендар здійснює таке додаткове облаштування та приведення у відповідність до норм законодавства за власний рахунок.
Відповідно до п. 1.3. договору оренди, об`єкт оренди обладнаний санвузлом з сантехнікою, вентиляцією, пожежною та охоронною сигналізацією, освітленням та кондиціонерами, та прийнятий орендарем (позивачем) без зауважень до якості і кількості об`єкт оренди, що підтверджується підписаним сторонами актом прийому-передачі майна від 06.05.2023 (Додаток № 1 до договору оренди).
Таким чином, при прийнятті в оренду об`єкту оренди він був оснащений пожежною та охоронною сигналізацією, зауважень до якої позивачем (орендарем) заявлено не було. 
Разом з тим, як зазначає відповідачка, вона не заперечувала проти облаштування позивачкою орендованого майна, про що свідчить переписка сторін у месенджері Viber у 2023 році під час дії договору, роздруківка якої надано до відзиву, та з якої вбачається, що позивачка пропонує відповідачці встановити пожежну систему, а витрати в сумі 32 420,00 грн, а не 38 220,00 грн (як зазначено в позові), поділити порівну. В свою чергу, відповідачка надала відповідь, що не бачить необхідності в її встановлені, та звернула увагу на п. 3.1.4. договору, яким встановлено, що позивачка здійснює таке додаткове облаштування та приведення у відповідність до норм законодавства за власний рахунок, та зазначила, що необхідне дооблаштування - це витрати позивачки, з чим позивачка погодилася, зазначивши «добре» та повідомивши про здійснення самостійної оплати. 
Суд може розглядати електронне листування між особами у месенджері (як і будь-яке інше листування) як доказ у справі лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів цього листування та його зміст. Якщо з урахуванням конкретних обставин справи суд дійде висновку про те, що відповідне листування дає змогу встановити його учасників та може підтверджувати ті чи інші доводи сторін, наприклад, щодо наявності між ними відповідних відносин, ведення певних перемовин тощо, суд може прийняти таке листування як доказ і в такому разі надати йому оцінку сукупно з іншими доказами у справі. Вказаний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справа № 916/3027/21 (Провадження № 12-8гс23).
У даній справі сторони не заперечували проти обставин того, що вони вели переписку між собою у месенджері Viber наданого змісту. Переписка сторін у месенджері Viber була надана як позивачкою, так і відповідачкою.
Верховний Суд у постановах від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі № 442/3516/20 надані сторонами скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка.
Також Верховний Суд у постановах від 17.04.2020 у справі № 905/2319/17, від 25.03.2020 у справі № 570/1369/17, від 13.07.2020 у справі № 753/10840/19, від 27.11.2019 у справі № 1540/3778/18 дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.
Сторонами не заявлено заперечень щодо переписки у месенджері Viber як неналежного доказу. 
У вказаній переписі у месенджері Viber, відповідачка, також звернув увагу позивача про незастосування до нього протягом року положень п. 5.4.1. договору, який надавав право відповідачу підвищити розмір орендної плати через розуміння та підтримку до започаткованої позивачем власної спарви, на що позивач подякував за розуміння.
Судом прийнято до уваги, що позивач у переписі у месенджері Viber зазначає про те, що пожежна система була, але вона не працювала, проте доказів на підтвердження вказаного позивачем не надано. Про несправність пожежної системи або необхідності встановлення нової пожежної сигналізації в Акті прийому-передачі майна від 06.05.2023 позивачем також зазначено не було. 
З наведеного вбачається, що позивачка мала право та відповідачкою не заперечувалось встановлення пожежної сигналізації, проте із зауваженням, що згідно умов п. 3.1.4. договору оренди, таке встановлення має здійснюватись за власний рахунок позивачки.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача вартості встановлення пожежної сигналізації у розмірі 38 220,00 грн не підлягають задоволенню. 
Щодо встановлення дзеркал в орендованому приміщенні, то колегія суддів зазначає, що купівля та встановлення дзеркал були необхідні для здійснення підприємницької діяльності позивачки - фітнес-студії.
З наданої переписки сторін у месенджері Viber в 2025 році вбачається, що відповідачка після закінчення строку дії користування об`єктом оренди, а відповідно дії договору оренди, пропонувала позивачці демонтувати дзеркала, а потім наполегливо просила це зробити, маючи намір передати приміщення новому орендарю, однак позивачка зазначив, що оскільки послуга демонтажу дзеркал становить +- 10 тисяч і це не вигідно, тому позивачка може їх залишити новим орендарям. Однак відповідачкою повідомлено, що новим орендарям дзеркала не потрібні і їх потрібно демонтувати. 17.02.2025 позивачка зазначив, що їй дали відповідь про неможливість зняти дзеркала.
З наведеного вбачається, що відповідачка просила позивачку зняти встановлені нею дзеркала у орендованому приміщенні, оскільки вони не потрібні ні відповідачці, ні новим орендарям, чого позивачкою зроблено не було із-за невигідних для позивачки фінансових витрат на демонтаж дзеркал, у зв`язку з чим твердження позивачки про те, що відповідачкою не надано можливості зняти та забрати встановлені дзеркала спростовуються перепискою сторін у месенджері Viber.
З переписки сторін та відзиву на позовну заяву вбачається, що відповідачка чекала майже рік поки позивачка самостійно вирішить питання демонтажу дзеркал. 
Встановлення дзеркал у розумінні умов договору оренди є додатковим облаштуванням об`єкта оренди для здійснення підприємницької діяльності, якою займається позивачка та відповідно до п. 3.1.4. договору оренди таке додаткове облаштування здійснюється орендарем (позивачем) за власний рахунок. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що і договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.
Відповідно до п. 11.1 договору усі додатки, зміни і доповнення до цього договору є його невід`ємними частинами і дійсні тільки у разі їх викладення у письмовій формі українською мовою та після належного їх підписання уповноваженими представниками сторін. Факсові чи фотокопії документів не мають юридичної сили.
Доказів погодження відповідачем відшкодування витрат на придбання та встановлення дзеркал у розмірі 62 160,99 грн в матеріалах справи відсутні. 
Посилання апелянтки на те, що перепискою у месенджері Viber підтверджується домовленість між сторонами про відшкодування відповідачкою вищевказаних витрат позивачки не приймається колегією суддів до уваги, оскільки сторонами не вносилися зміни до умов договору. 
Беручи до уваги викладене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки витрат позивачки на придбавання та встановлення дзеркал у розмірі 62 160,99 грн, як додаткового облаштування, яке було необхідне саме позивачці, не підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачки витрат позивачки на встановлення підлоги, то колегія суддів зазначає наступне. 
Державний комітет України з будівництва та архітектури у листі від 30.04.2003 № 7/7-401 надав роз`яснення щодо віднесення ремонтно-будівельних робіт до капітального та поточного ремонтів. 
Так, капітальний ремонт будівлі - це комплекс ремонтно-будівельних, робіт, який передбачає заміну, відновлювання та модернізацію конструкцій і обладнання будівель в зв`язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення експлуатаційних показників, а також покращання планування будівлі і благоустрою території без зміни будівельних габаритів об`єкта. Капітальний ремонт передбачає призупинення на час виконання робіт експлуатації будівлі в цілому або її частин (за умови їх автономності). 
Поточний ремонт - це комплекс ремонтно-будівельних робіт, який передбачає систематичне та своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання. Якщо будівля в цілому не підлягає капітальному ремонту, комплекс робіт поточного ремонту може враховувати окремі роботи, які класифікуються як такі, що відносяться до капітального ремонту (крім робіт, які передбачають заміну та модернізацію конструктивних елементів будівлі). Поточний ремонт повинен провадитись з періодичністю, що забезпечує ефективну експлуатацію будівлі або об`єкта з моменту завершення його будівництва (капітального ремонту) до моменту постановки на черговий капітальний ремонт (реконструкцію).
Перелік робіт, які відносяться до капітального та поточного ремонтів наведений в «Примірному переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд», затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10.08.2004 № 150.
Так, згідно глави 2.5. розділу 2 вказаного Примірного переліку, до капітального ремонту відносять: перекриття та підлоги: перестилання чистих підлог з вирівнюванням лагів та додаванням нового матеріалу (п. 2.5.2.); перестилання паркетних підлог з виправленням або заміною настилу (п. 2.5.3.); заміна підлог дощатих, паркетних, з лінолеуму, бетонних та плиткових з подальшим фарбуванням або натиранням мастикою (п. 2.5.7.).
Разом з тим, відповідно до п. 3.7 ДБН А. 2.2.-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», капітальний ремонт - це сукупність робіт на об?єкті будівництва, введеному в експлуатацію в установленому порядку, без зміни його геометричних розмірів та функціонального призначення, що передбачають втручання у несучі та огороджувальні системи при заміні або відновленні конструкцій чи інженерних систем та обладнання у зв?язку з їх фізичною зношеністю та руйнуванням, поліпшення його експлуатаційних показників, а також благоустрій території.
Враховуючи викладене, заміна підлоги може бути як поточним ремонтом, так і капітальним чи навіть реконструкцією, якщо вона включає зміну конструкції перекриття. Ключова відмінність для суду полягає в масштабі змін: чи це лише заміна покриття-підлоги (поточний ремонт), чи це втручання в несучі конструкції та зміна експлуатаційних характеристик будівлі (капітальний ремонт/реконструкція).
Як вбачається з позовної заяви, позивачкою проводилось встановлення підлоги, доказів внесення позивачкою змін у конструкцію міжповерхового перекриття або проведення саме капітальних ремонтних робіт в матеріали справи надано не було. 
Враховуючи вищевикладене, встановлення позивачкою підлоги не може відноситись до додаткових облаштувань орендованого приміщення для здійснення підприємницької діяльності позивача в силу пп. 3.1.4. п. 3.1. договору оренди, який позивач має здійснювати за власний рахунок.
Разом з тим, поточний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймачем за його рахунок, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша ст. 776 ЦК України).
Однак, з огляду на встановлені обставини та в силу частини третьої ст. 778 ЦК України, позивач не позбавлений права вимоги відшкодування вартості ремонту в орендованому нежитловому приміщенні.
Умови договору оренди не містить застережень в результаті яких саме робіт (капітального, поточного ремонту, тощо) повинні відбутися невідокремлені поліпшення, так як обов`язок орендодавця щодо відшкодування вартості таких поліпшень пов`язаний тільки з їх наявністю, а також з наявністю дозволу орендодавця на їх здійснення.
Умовами пп. 3.1.5. п. 3.1. договору оренди, ередбачено зобов`язання орендаря (позивача) отримати письмовий дозвіл від орендодавця (відповідача) у випадку необхідності перепланування об`єкта, проведення капітальних та косметичних ремонтних робіт, однак, за відсутності в матеріалах справи письмового дозволу на встановлення (заміну) підлоги, відповідачка не заперечує проти надання дозволу на такі роботи. 
Проте, доказів на підтвердження вартості витрат позивачки на встановлення (заміни) підлоги, як здійснення невід`ємних поліпшень об`єкту оренду, позивачкою надано не було.
Копія видаткової накладної Епіцентр Ррз/03-0045834 від 23.02.2024 за товару будматеріалів (ламінат, підкладка, корковий компенсатор, клей, душова система, штукатурка, пігмент (копорант) ексцентрикова шліфмашина) на загальну суму з ПДВ 42 570,50 грн (сума знижки 17 171,02 грн) не приймається колегією суддів як належний доказ на підтвердження витрат позивачки на встановлення (заміну) підлоги, оскільки не містить даних замовника/отримувача вказаних будівельних матеріалів та їх оплату саме позивачкою. 
Також в матеріалах справи відсутні докази проведення будівельних робіт по встановленню (заміні) підлоги саме за рахунок та на замовлення позивачки, вартість таких робіт, а також об`ємів та вартості використаних для таких робіт матеріалів. 
Колегією суддів враховано зазначення відповідачки у відповіді на вимогу про можливість компенсації підлоги у розмірі 25 000,00 грн, проте, хоча вказана відповідь і врахована судом, як така, що надсилалась відповідачкою позивачці через месенджері Viber, проте не містить підпису ФОП Семенової О.А., що не може прийматись судом як досягнення між сторонами згоди на компенсацію відповідачки вказаної суми витрат, враховуючи повне заперечення проти заявленої до стягнення суми вартості встановлення (заміни) підлоги, викладених у відзиві на позовну заяву. 
Беручи до уваги викладене, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки витрат позивачки на встановлення підлоги у розмірі 42 570,50 грн є необгрунтованими, а тому судом першої інстанції підставно відмовлено у їх задоволенні.
Щодо позовних вимог про повернення відповідачкою сплаченого позивачкою коштів страхового фонду, колегія суддів зазначає наступне. 
Умовами пп. 5.2.2. п. 5.2. договору оренди передбачено, що страховий фонд сплачується у готівковій чи безготівковій формі у день укладення цього договору. Сторони погодили, що розмір страхового фонду становить суму у гривнях еквівалентну 1000 (тисяча) доларам США, за курсом продажу Приватбанку на дату здійснення платежу.
Колегія суддів зазначає, що вказані позовні вимоги оскаржують тільки в частині вімови у задоволенні повернення страхового фонду у сумі 2 000, 00 грн.
Апелянтка зазначає, що суд першої інстанції не навів жодних обгрунтувань та доказів, чому вказана сума підлягає зменшенню на 2 000, 00 грн.
Водночас, колегія суддів не погоджується із даними твердженнями апелянтки.
Так, місцевим господарським судом було вказано, що докази на підтвердження здійснення позивачкою сплати відповідачки страхового фонду в розмірі та порядку, передбачених умовами договору оренди, в матеріали справи надано не було, проте, судом приймається до уваги відсутність заперечень зі сторони позивача та відповідача щодо сплати позивачем страхового фонду. 
Також отримання відповідачкою розміру страхового фонду від позивачки, підтверджується відповідачем у відзиві на позовну заяву, де зазначається, що страховий фонд не підлягає поверненню.
З матеріалів справи вбачається, що позивачкою до стягнення заявлена загальна суму заборгованості у розмірі 182 971,49 грн, з яких: 
- 38 220,00 грн витрати на встановлення пожежної сигналізації за договором № 3/11/23/1 від 03.11.2023 (32 420,00 грн згідно рахунку-фактури № КГ-0000426 від 03.11.2023 + 4 600,00 грн згідно рахунку-фактури № КГ-0000427 від 03.11.2023 + 1 200,00 грн згідно рахунку-фактури № КГ-0000428 від 03.11.2023);
- 62 160,99 грн витрати на придбання та встановлення дзеркал згідно рахунку на оплату № 57 від 03.05.2023 та видаткової накладної № 30 від 10.05.2023;
- 42 570,50 грн витрат на встановлення підлоги згідно видаткової накладної Епіцентр Ррз/03-0045834 від 23.02.2024;
- 1000 доларів США страхового фонду, що еквівалентно 42 020,00 грн згідно вимоги про відшкодування коштів. 
Таким чином, загальна сума позовних вимог, враховуючи вищезазначені суми складає 184 971,49 грн (38 220,00 грн + 62 160,99 грн + 42 570,50 грн + 42 020,00 грн), проте позивачем заявлено загальну суму 182 971,49 грн (38 220,00 грн + 62 160,99 грн + 42 570,50 грн + 40 020,00 грн), у зв`язку з чим, враховуючи надання позивачем документів на підтвердження витрат на встановлення пожежної сигналізації, дзеркал та підлоги, сума страхового фонду, яку позивачка просить стягнути з відповідачки, становить 40 020,00 грн.
Відповідно до ч. 2 ст. 237 ГПК України, при ухваленні рішення, суд не може виходити у рішенні за межі позовних вимог, зокрема самостійно збільшувати суму позовних вимог, тому суд першої інстанції обгрунтовано стягнув суму страхового фонду у розмірі 40 020, 00 грн.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає інші посилання скаржниці, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування прийнятих у справі рішень, наведені доводи скаржниці не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та дослідженні судом апеляційної інстанції в розумінні ст.ст. 73, 76-79, 86 Господарського процесуального кодексу України. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін. 
Також позивачкою було заявлено до стягнення з відповідачки витрати на правову допомогу у сумі 6 000,00 грн.
Відповідно до частини першої ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 частини третьої ст. 123 ГПК України).
Частиною першою ст. 124 ГПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву (частина друга ст. 161 ГПК України).
У позовній заяві було зазначено, що попередній (орієнтовний) розрахунок сум судових витрат, згідно з якого позивачка планує понести витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн - підготовка позовної заяви, 3 000,00 грн - участь адвоката у судовому засідання.
Згідно із частинами першою та другою ст. 126 ГПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом із тим, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма ст. 129 ГПК України).
Відповідно до п. 4 частини першої ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Частиною першою ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правничої допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правничої допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги. Договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина третя ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»).
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу, позивачем надано, зокрема, договір № 13/03/2025 про надання правової допомоги від 13.03.2025 (далі - договір про надання правової допомоги), укладений між ФОП Храмцовою В.Ю. (далі - клієнт) та адвокатським об`єднанням «Джастіфай» (далі - адвокатське об`єднання), згідно з умовами п. 1.1. якого, адвокатське об`єднання зобов`язується за дорученням клієнта на умовах та в порядку, передбаченому договором, надати правову допомогу клієнту та представництво його інтересів, зокрема, але не виключно, перед фізичними особами та юридичними особами всіх форм власності, в будь-яких органах державної влади, судових органах усіх інстанцій, в тому числі, але не виключно щодо складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру з питань захисту прав та законних інтересів клієнта. Клієнт зобов`язується сплатити адвокатському об`єднанню гонорар за надану правову допомогу, а також у випадку необхідності фактичні витрати, пов`язані з виконанням договору.
Адвокатське об`єднання наділене наступними повноваженнями, зокрема: бути представником клієнта у місцевих загальних судах, господарських і адміністративних судах України, без обмеження повноважень, передбачених ГПК України та з усіма правами, які надані позивачу, заявнику, скаржнику, у тому числі, з правом підписувати від імені клієнта всі необхідні документи та подавати до суду позовні заяви, заяви, клопотання (п. 1.2. договору про надання правової допомоги). 
Пунктом 3.1. договору про надання правової допомоги передбачено, що сторони домовились, що гонорар за договором сплачується за кожну процесуальну дію вчинену адвокатським об`єднанням, вартість яких визначається у додатках до цього договору, що є невід`ємною частиною договору.
Згідно з п. 3.6. договору про надання правової допомоги, за результатами надання правової допомоги складається акт, що підписує представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої адвокатським об`єднанням правової допомоги і її вартість.
Договір набирає чинності з моменту підписання і діє до 31.12.2026 (п. 9.1. договору про надання правової допомоги).
Згідно з додатком № 1 до договору про надання правової допомоги, гонорар адвокатського об`єднання за договором про надання правової допомоги від 13.03.2025 за надання клієнту правової (правничої) допомоги, становить: підготовка позовної заяви - 6 000, 00 грн та участь адвоката у судовому засіданні - 3 000, 00 грн. 
Частиною третьою ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з актом про приймання-передачу наданої правової допомоги від 22.04.2025, підписаним сторонами, адвокатське об`єднання надало клієнту правову допомогу відповідно до рахунку на оплату від 10.04.2025, а клієнт прийняв надану правову допомогу: підготовка позовної заяви; гонорар за надану якої становить 6 000,00 грн (без ПІДВ). Жодних претензій по якості, повноті, строках та обсягу в цілому за надану правову допомогу клієнт до адвокатського об`єднання немає.
Також на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надані копії рахунку на оплату від 10.04.2025 на суму 6 000, 00 грн та докази оплати вказаного рахунку, ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1875577 від 17.04.2025 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС № 8034/10 від 18.07.2019.
Частинами четвертою та п`ятою ст. 126 ГПК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Перевіривши подані позивачем докази на підтвердження витрат на правову допомогу, дослідивши співмірність заявленої позивачем суми із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), оцінивши необхідність поданих представником позивача документів в обґрунтування позовних вимог, з огляду на відсутність жодного заперечення зі сторони відповідача щодо розміру заявлених позивачем до стягнення витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає визначений позивачкою розмір таких витрат у сумі 6 000, 00 грн обґрунтованим. Водночас, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог стягненню із відповідачки на користь позивачки підлягають витрати на правову допомогу у сумі 1 312, 34 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що враховуючи приписи ст. 3 Конституції України, зважаючи на наявність активних військових дій та загрози небезпеки на території України, розгляд даної скарги здійснений судом апеляційної інстанції у межах розумного строку в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Судовий збір, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України слід покласти на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи - підприємця Храмцової Вікторії Юріївни на рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі № 910/5083/25 залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 24.12.2025 у справі № 910/5083/25 залишити без змін. 
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта. 
4. Матеріали справи № 910/5083/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та, за загальним правилом, не підлягає оскарженню до Верховного Суду крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім 

Судді О.М. Гаврилюк

О.М. Коротун