Справа № 299/7791/23

П О С Т А Н О В А
Іменем України

31 березня 2026 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді Джуги С.Д.,
суддів – Собослоя Г.Г., Кожух О.А.
з участю секретаря судових засідань: Мочан М.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пилипчук Леся Мінівна, на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2024 року у складі судді Леньо В.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-
в с т а н о в и в :

У листопаді 2023 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння.
Позов мотивовано тим, що  ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки – ОСОБА_7 , після смерті якого відкрилася спадщина. ОСОБА_8 , як спадкоємиця першої черги вчасно прийняла спадщину після його смерті шляхом подання заяви про прийняття спадщини до Виноградівської державної нотаріальної контори, якою було зареєстровано спадкову справу.
До складу спадкового майна входила квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
Зважаючи на те, що син позивачки був інвалідом дитинства (що підтверджую відповідними медичними документами), та будучи впевненою, що її спадкові права не можуть бути порушеними, оскільки строк звернення з заявою про прийняття спадщини вона не пропустила, звернутися до нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину не могла.
У 2021 році позивачці стало відомо, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.07.2010р. по справі № 2-1075/10 за позовом ОСОБА_3 до Виноградівської міської ради було задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 та визнано за нею право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19.12.2022 апеляційну скаргу на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.07.2010 по справі № 2-1075/10 було задоволено, та рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області скасовано.
Проте, ОСОБА_3 17.08.2010 на підставі рішення суду, яке було скасовано, зареєструвала право власності на двокімнатну квартиру по АДРЕСА_1 , що, зокрема, підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 283075166 від 05.11.2021.
В подальшому, відповідно до зазначеної Інформаційної довідки на наступний день після реєстрації за ОСОБА_3 квартира нею була відчужена по договору купівлі-продажу, за реєстром № 3493, 18.08.2010 посвідченого приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Лапчак Г.І. – ОСОБА_4 .
Зважаючи на скасування 19.12.2022 постановою Закарпатського апеляційного суду рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.07.2010, право власності за ОСОБА_3 було зареєстровано неправомірно, без належних на те підстав.
В подальшому, за договором дарування, серія та номер 1378, посвідченого 19.04.2016 приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Матій А.В. квартира перейшла у власність ОСОБА_5 та була нею відчужена 31.08.2016 згідно договору купівлі-продажу, серія та номер: 1672, посвідченому 31.08.2016 приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Закарпатської області Лапчак Г.І. ОСОБА_2 .
Відтак, на сьогоднішній день квартира за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована та перебуває у володінні відповідача ОСОБА_2 .
Відповідно до Архівного витягу з рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів від 13.05.1980 № 163 - дану квартиру (на підставі обмінного ордеру) було обмінено батьком позивачки на двокімнатну квартиру в АДРЕСА_3 , яку вони займали з сім 'єю у складі 3-х осіб.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
З врахуванням наведеного, позивач просила витребувати від ОСОБА_2 на її користь об`єкт нерухомого майна – двокімнатну квартиру, загальною площею 43,4 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 911774121212.
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Накладене ухвалою суду від 16 листопада 2023 року забезпечення позову про накладення арешту та заборону вчиняти будь-які дії, у тому числі укладати договори, переоформляти, вчиняти інші правочини стосовно двокімнатної квартири, загальною площею 43,4 кв.м., житловою площею 28,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 911774121212) – скасовано.
Стягнуто з позивача ОСОБА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 13420 (тринадцять тисяч чотириста двадцять) гривень.
Додатковим рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 25 березня 2025 року стягнуто з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пилипчук Л.М., просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд не врахував обставини, які наведені в обґрунтуванні позову, не надав належної правової оцінки та безпідставно відмовив у заявленому позові.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні в режимі відеоконференції представник апелянта - адвокат Пилипчук Л.М. підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновків, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з приписами ч.ч.1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Виноградів, Закарпатської області, помер батько позивачки – ОСОБА_7 , що стверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 21.05.2002 року (а.с.21 т.1).
Факт родинних відносин між позивачкою та померлим підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 від 02.03.1976 року, згідно якого ОСОБА_9 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в м.Виноградів та батком якої вказано ОСОБА_7 (а.с.22 т.1).
Після смерті ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, за прийняттям якої шляхом подання заяви до державної нотаріальної контори звернулося троє осіб, а саме: мати померлого – ОСОБА_10 , (заява від 23.05.2002 року), донька померлого – ОСОБА_11 (заява від 17.09.2002 року) та дружина померлого – ОСОБА_3 (заява від 09.11.2002 року), що стверджується матеріалами спадкової справи №315/2002 після смерті ОСОБА_7 (а.с.227-230 зв. т.1).
Вказаними особами заяви про прийняття спадщини подано в межах шестимісячного строку. Відомостей про видачу свідоцтв про право на спадщину матеріали спадкової справи не містять.
Рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26.07.2010 року (справа №2-1075/10) позов ОСОБА_3 до Виноградівської міської ради про встановлення права власності на спадкове майно – задоволено. Визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 право власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с.85-85 зв. т.1).
Вказану квартиру ОСОБА_3 зареєструвала за собою, що стверджується Витягом про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно № витягу 27038403 від 17.08.2010 року (а.с.87 т.1).
18.08.2010 року ОСОБА_3 продала вказану квартиру в АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , що стверджується договором купівлі продажу від 18.08.2010 року (а.с.97-97 зв.).
19.04.2016 року ОСОБА_4 подарував вказану квартиру в АДРЕСА_1 ОСОБА_5 , що стверджується договором дарування від 19.04.2016 року (а.с.94-94 за. т.1).
31.08.2016 року ОСОБА_5 продала вказану квартиру в АДРЕСА_1 відповідачу у даній справі ОСОБА_2 , що стверджується копією договору купівлі – продажу від 31.08.2016 року (а.с.103-104 зв.).
Згідно висновку про вартість майна №1281361_30082016_145 від 30.08.2016 року ринкова вартість квартири в АДРЕСА_1 на дату оцінки – 30.08.2016 року становть 122391 грн. (а.с.108 т.1).
Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію смерті № 00043761850 від 24.02.2024 року, ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис про смерть №286 від 10.10.2005 року (а.с.192-192 зв.).
Згідно копії рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 21.07.1995 р. №2-453/1995 шлюб, зареєстрований 10.01.1984 року в Виноградівському ЗАГС під актовим записом №5 між ОСОБА_7 і ОСОБА_3 розірвано (а.с.194-194 зв. т.1).
Після смерті ОСОБА_10 до державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері (заява від 01.04.2006 року, спадкова справа №144/2006). Матіріали спадкової справи відомостей про видачу свідоцтва про право на спадщину не містять (а.с.226-226 зв. т.1).
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19.12.2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Виноградівського районного суду від 26.07.2010 року скасовано. У позові ОСОБА_3 до Виноградівської міської ради про визнання права власності на спадкове майно відмовлено (а.с.36-38 т.1).
Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.  Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.
У п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, роз`яснено, що відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом (пункт перший постанови).
Оскільки батько позивачки ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщина за ним відкрилась до ІНФОРМАЦІЯ_5 , застосуванню підлягають відповідні правила ЦК УРСР 1963р. 
Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і заповітом.
Згідно зі ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
Статтею 527 ЦК УРСР встановлено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.
Стаття 529 ЦК УРСР визначає коло спадкоємці першої черги, якими є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Відповідно дост. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно положень ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.
Така заява відповідно до ч.2 ст.549 ЦК УРСР повинна бути подана протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Згідно копії заяви, посвідченої 17 вересня 2002 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Юган Г.І. та зареєстровану в реєстрі за № 2357, позивач ОСОБА_9 у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, прийняла спадщину за померлим батьком ОСОБА_7 . Також в межах шестимісячного строку, заяви про прийняття спадщини за ОСОБА_12 подала його мати ОСОБА_10 і дружина ОСОБА_3 . Наведені обставини підтверджені копією спадкової справи 315/2002 за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , яка зареєстрована у спадковому реєстрі за № 2096779, а також встановлені постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року у справі №2-1075/10. 
Матеріалами справи встановлено та вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи, що спірна квартира за адресою АДРЕСА_1 була зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Виноградівською держнотконторою 08.06.1993 року за реєстром №1089 
Продаж вищезазначеної квартири було здійснено у відповідності до постанови Ради міністрів СРСР від 01.12.1988 року № 1400, якою Рада Міністрів і Укрпрофспілки (Української республіканської ради професійних спілок) постановою № 142 від 19.05.1989 року затвердили Положення про продаж громадянам в власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт. 
Пунктами 1,9,14,15 вказаного Положення передбачалося, що відповідно до Закону УРСР «Про власність» наймач жилого приміщення в будинку державного і громадського житлового фонду та члени його сім`ї вправі викупити у власника відповідну квартиру. 
Громадянин, який бажає придбати у власність займану квартиру (будинок), подає заяву за місцем проживання до виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів або адміністрації підприємства, об`єднання, організації, у віданні або власності яких перебуває будинок. До заяви додається письмова згода членів сім`ї, проживаючих разом з ним, на придбання квартири (будинку) у його власність і довідка з місця проживання про склад сім`ї та прописку. 
Рішення про продаж в власність громадян квартир (будинків), що входять до житлового фонду місцевих рад народних депутатів, приймають виконавчий комітет районної, міської, районної у місті, селищної, сільської ради народних депутатів, а тих, що входять до відомчого і громадського житлового фонду, відповідно адміністрація підприємства, об`єднання, організації, орган громадської організації.
Рішення виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів з питання продажу квартири (будинку) може бути оскаржене до виконавчого комітету вищестоящої ради, а рішення адміністрації підприємства, об`єднання, організації, органу громадської організації до їх вищестоящих органів. 
Купівля-продаж квартири (будинку) оформляється договором, який повинен бути нотаріально посвідчений і зареєстрований у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів, а там, де є орган технічної інвентаризації, - в цьому органі. 
Частиною 2 ст. 15 Закону України «Про власність» також передбачалося, що наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім`ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством Української РСР. 
Відповідно до витягу з рішення Виноградівської міської ради народних депутатів від 26.05.1992 № 107 «Про продаж комунальних квартир громадянам міста» та заключення про реєстрацію будинку (домоволодіння) від 14.08.1993, які містяться в матеріалах інвентаризаційної справи, квартира за адресою АДРЕСА_4 була в цілому передана в одноособову власність ОСОБА_7 . 
Разом з тим, інші мешканці квартири, також були наділені правом звернутися з заявою про купівлю квартири, проте даним правом не скористалися, розпорядившись своїм правом на власний розсуд. 
З врахуванням наведеного спірна квартира належала в цілому ОСОБА_7 .
Подібні висновки щодо застосування законодавства викладені в постанові Верховного Суду від 21 травня 2020 при розгляді справи № 336/7156/16-ц (провадження № 61-45267св18). 
Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). 
Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).
Отже, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.
Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. 
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном з використанням способів, визначених у гл. 29 ЦК України. 
Такі висновки викладені в постанові від 22 березня 2023 року у справі № 463/6829/21-ц (провадження № 61-12264св22) 
Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6- 164цс12)). 
Спадкоємець який прийняв спадщину може пред`являти віндикаційний позов (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2024 року в справі № 465/4103/21 (провадження № 61- 3678св24)). 
Відтак, спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є власником із часу її відкриття. 
Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника (див., зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)). 
У постанові Великої палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року в справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) вказано, що: «за змістом статті 388 ЦК України майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але надалі скасованого, вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Саме такий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 червня 2015 року (провадження № 6- 251цс15). Цей висновок також був неодноразово підтриманий і Великою Палатою Верховного Суду, зокрема у постановах від 05 грудня 2018 року (провадження № 14- 247цс18 та № 14-179цс18)».
Матеріалами справи доведено, що ОСОБА_8 в установленому законом порядку прийняла спадщину за померлим батьком ОСОБА_12 , з часу її відкриття набула речові права на успадковану частину квартиру, однак спірна квартира поза її волею перейшла у володіння іншої особи на підставі судового рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 26 липня 2010р. по справі № 2-1075\10, яке було скасоване постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 грудня 2022., останнім набувачем спірної квартири є відповідач ОСОБА_2 .
З врахуванням наведеного вимоги позивача про витребування належного їй спадкового майна за померлим батьком від відповідача є обґрунтованими, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права є належним та ефективним.
Разом з тим, необгрунтоваими є вимоги позивача щодо витребування від відповідача спірної квартири у цілому, оскільки як заначено вище, спадщину за померлим ОСОБА_7 , окрім позивача, прийняли ще двоє спадкоємців: мати спадкодавця ОСОБА_10 та його дружина ОСОБА_3 . Тобто, спадщину за померлим ОСОБА_7 прийняли троє спадкоємців, частки яких є рівними, і кожному з яких належить 1/3 частка на спірну квартру, а тому позивач має право на витребування на свою користь від відповідача 1/3 частини спірної квартири. 
Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі, що позивач має також частку на квартиру, яка належала ОСОБА_10 , спадщину після смерті якої прийняла її донька, третя особа у даній справі ОСОБА_6 , яка нотаріально посвідченою посвідченою заявою від 02квітня 2024 року поданою до суду відмовляється від спадкового майна на користь ОСОБА_1 , оскільки заявою від 01.04.2006 року про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_6 прийняла спадщину та у встановлений законом шестимісячний строк не відмовилася від неї, що стверджено заведеною спадковою справою №144/2006), а тому може розпорядитися своєю часткою піля отримання свідоцтва про право на спадщину виключно за цивільно-правовю угодою.
Суд першої інстанції, розглядаючи даний спір, не врахував вищенаведених фактичних обставин справи та вимог закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки, та дійшов помилкових висновків про відмову у позові . 
Відповідно до приписів п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з вищенаведених підстав. 
У разі скасування рішення суду підлягає скасуванню і ухвалене додаткове рішення (п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі №14 від 18.12.2009).
Згідно ч.13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
Відповідно до ч.10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Позивачем заявлено позов про витребування з володіння відповідача об`єкта нерухомого майна. Апеляційним судом задоволено позовні вимоги позивача частково, витребувано від відповідача на користь позивача 1/3 частину об`єкту нерухомого майна, що складає 33,33% від пред`явлених вимог.
Ціна позову в даній справі становить 1541133,95 грн. В суді першої інстанції за подання позову судовий збір становив 13420 грн., в суді першої інстанції позивачем було сплачено 1073,60 грн. (а.с.42 том 1) та ухвалою суду від 15.11.2023 року відстрочено позивачу сплату судового збору до ухвалення судового рішення (а.с.45-49 том1). 
За подання апеляційної скарги у даній справі судовий збір становить 16 104 грн. (13420 грн. х 150% х 0,8) в суді апеляційної інстанції позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1816,80 грн. (1831,80 грн., з яких 1816,80 грн. судовий збір та 15,00 грн. комісія а.с.84 том 2) та ухвалою суду від 21 квітня 2025 року відстрочено позивачу решту сплати судового збору до ухвалення судового рішення (а.с.113-113 на звороті). 
Загальний розмір необхідний до сплати судового збору становить 29524 грн. (13420 грн. за подачу позову та 16 104 грн. за подання апеляційної скарги).
Оскільки, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та частково задовольнив позовні вимоги позивача, пропорційно до задоволених позовних вимог на позивача ОСОБА_1 покладається - 66,67% від необхідного до сплати судового збору, що становить 19683,65 грн., при цьому з врахуванням сплаченого судового збору з позивача слід стягнути різницю судових витрат в розмірі 16793,25 грн. (19683,65 грн. - 1073,60 грн. = 18610,05 грн. - 1816,80 грн.). 
На відповідача ОСОБА_2 покладається - 33,33% від необхідного до сплати судового збору, що становить - 9840,35 грн. Разом з тим, відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серія 12ААГ №707032 слідує, що відповідач ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи, а тому звільнений від сплати судового збору. Відтак, іншу частину судового збору у розмірі 9840,35 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 141, 376, 382- 384 ЦПК України, суд,-
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пилипчук Леся Мінівна, задовольнити частково.
Рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 09 грудня 2024 року та додаткове рішення від 25 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Витребувати від ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 1/3 частину об`єкту нерухомого майна – двокімнатної квартири, загальною площею 43,4 кв.м. за адресою : АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна – 911774121212. В решті вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь держави судовий збір у розмірі 16793,25 грн., а іншу частину судового збору у розмірі 9840,35 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 09 квітня 2026 року. 

Головуючий:  

Судді: