ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/534/26	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/910/25 Категорія: 305030000 	Булгакова Г. В. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Фетісова Т. Л. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідач	Фетісова Т.Л. 	
судді секретар	Новіков О.М., Сіренко Ю.В. Любченко Т.М.	

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу відповідача на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.12.2025 (повний текст рішення складено 10.12.2025, суддя в суді першої інстанції Булгакова Г.В.) у цивільній справі за позовом Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватне підприємство «Бізнес-Гранд» про стягнення безпідставно збережених грошових коштів,
в с т а н о в и в :

у лютому 2025 року Черкаська міська рада звернулася до суду з даним позовом, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь міського бюджету м. Черкаси безпідставно утримані кошти у розмірі 689 927,60 грн. та судові витрати.
В обґрунтування позову вказано на те, що Черкаська міська рада є власником земельної ділянки загальною площею 0,1892 га, кадастровий номер: 7110136400:02:061:0061, що знаходиться у АДРЕСА_1 . 
Відповідач є власником частини комплексу будівель, розташованих на вказаній земельній ділянці та з моменту набуття права власності на нерухоме майно, що знаходиться на належній позивачу земельній ділянці, здійснює фактичне користування нею під своїм нерухомим майном, без відповідних правовстановлюючих документів та без здійснення оплати за таке фактичне користування. 
Згідно розрахунку, за час фактичного користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів за період з 02.04.2017 по 10.03.2025 розмір заборгованості відповідача становить 689 927,60 грн. 
За таких обставин, у зв`язку з фактичним користуванням відповідачем земельною ділянкою у вказаний період та ухиленням від сплати безпідставно збереженої за рахунок Черкаської міської ради орендної плати, порушенням прав територіальної громади м. Черкаси через ненадходження грошових коштів до місцевого бюджету, позивач просив стягнути з відповідача безпідставно утримувані грошові кошти за фактичне користування земельною ділянкою.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.12.2025 позов задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету м. Черкаси безпідставно утримувані кошти у розмірі 689 927,60 грн. та судовий збір в розмірі 10 348,91 грн.
Суд зазначив про обґрунтованість доводів позивача щодо факту безоплатного користування відповідачем земельною ділянкою комунальної власності у період з 02.04.2017 по 09.03.2025 та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь місцевого бюджету м. Черкаси безпідставно утриманих коштів за фактичне користування земельною ділянкою.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, вважаючи його ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, відповідач 09.01.2026 подав апеляційну скаргу, якою просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги вказано на те, що суд неправильно визначив фактичного користувача земельної ділянки та належного відповідача у справі та зазначено про те, що відповідач в період з 02.04.2017 по 09.03.2025 не був суб`єктом користування нерухомого майна та спірної земельної ділянки, а отже не може бути належним відповідачем у справі. Крім того, судом не з`ясовано площу земельної ділянки, що перебувала у фактичному користуванні, не визначено суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, не взято до уваги безпідставність наданого позивачем розрахунку та не встановлено період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави. Також скаржник вказав на неправильне застосування норм матеріального права про позовну давність.
У відзиві на апеляційну представник позивача просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції – залишити без змін, оскільки вважає його законним та належним чином обґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Відповідно до положень статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.
За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.
Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно з пунктом в) частини першої статті 96 ЗК України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.
Частиною першою статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.
У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому орендна плата справляється у грошовій формі.
У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, і не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пункт 288.5 статті 288 ПК України).
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а також застосування передбачених законом способів захисту прав.
Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію розміру неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.
Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).
Зазначений правовий висновок відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, які викладені у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18), від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) та висновку, викладеному у постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 201/2956/19 (провадження № 61-2105св20).
У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд виходить з того, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України (аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 925/230/17).
Крім того, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 виклала правовий висновок про те, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомо ще за часів Давнього Риму (superficies solo cedit - будівництво приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він передбачений як потребами обороту, так і загалом самої природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктах нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка,
Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто, крім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, інакше вона зайнята об`єктом нерухомого майна.
Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об`єкт, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на її території будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем цієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна, а відносини з фактичним користуванням земельною ділянкою без оформлення права на цю ділянку (без укладення) договору оренди тощо та недотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом умовними.
Подібні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц, від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.
Таким чином, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у собі вартість, яка має заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути таку вартість власника земельної ділянки на підставі положення частини першої статті 1212 ЦК України.
Верховний Суд неодноразово викладав правову позицію, згідно з якою для вирішення спору про притягнення до власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів на підставі положення статей 1212-1214 ЦК України за фактичне користування без належних на те правової підстави земельною ділянкою комунальної власності, на якій цей об`єкт, необхідно, насамперед, з`ясувати: 1) фактичне користування земельною ділянкою 2) площу земельної ділянки 3) суму, яку мав би отримати власник земельної ділянки за звичайних умов, яка залежить від вартості цієї ділянки (її нормативно-грошової оцінки) 4) період користування земельною ділянкою комунальної власності без належної правової підстави.
Така правова позиція викладена у постанові ВС від 02.07.2024 (справа 644/8837/19, провадження № 61-12714св23).
При розгляді справи встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2014, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Зуєвою Н.В., протоколу ТОВ «Маркетпродакшн» від 20.01.2017 та акту приймання-передачі об`єкту нерухомості від 20.01.2017 був власником частини комплексу будівель з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 39149871101 (склад та контора А’’-І, А-І, загальною площею 973,7 кв.м.) та з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 39026671101 (гараж з побутовими приміщеннями М-2, м, загальною площею 189,2 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 .
10.03.2025 ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 10.03.2025, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Романій Н.В., подарував ОСОБА_2 частину комплексу будівель з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 39149871101 (склад та контора А’’-І, А-І, загальною площею 973,7 кв.м.) та з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 39026671101 (гараж з побутовими приміщеннями М-2 та м, загальною площею 189,2 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане нерухоме майно розташоване на земельній ділянці площею 0,1892 га, кадастровий номер: 7110136400:02:061:0061, яка перебуває у комунальній власності та відноситься до категорії земель - землі житлової та громадської забудови, цільове призначення - для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 27.09.2024.
Відповідно до повідомлення Держгеокадастру від 13.01.2025 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2024 рік» коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель за 2017-2020 рік був сталим та становив 1.0. У 2021 році коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель становив 1,1, 2022 році – 1,15, 2023 році - 1,051, 2024 році -1.12.
Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 28.05.2024, нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 7110136400:02:061:0061 у 2024 році становила 1 239 562,72 грн.
3 врахуванням коефіцієнтів індексації, що зазначені вище, нормативно-грошова оцінка земельної ділянки у 2025 році становить 1 388 310,25 грн (1 239 562,72*1.12), у 2023 – 1 179 412,67 грн (1 239 562,72*1,051), у 2022 – 1 025 576,24 (1 179 412,67*1,15), за 2017-2021 - 932 342,03 грн. (1 025 576,24*1,1).
Згідно інформаційної довідки з Державного земельного кадастру від 27.09.2024 земельна ділянка загальною площею 0,1892 га, кадастровий номер: 7110136400:027:061:0061, зареєстрована з цільовим призначенням: Для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.
Відповідно до класифікації видів цільового призначення земель, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010, землі з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови відповідають коду КВЦПЗ - 03.15.
Рішенням Черкаської міської ради № 2-1312 від 25.06.2015 затверджено Положення про встановлення плати за землю на території м. Черкаси. У розділі 9 Положення наявна таблиця, з пункту 4 якої вбачається, що за земельні ділянки яким КВЦПЗ присвоєно 03.15 ставка орендної плати за користування такими земельними ділянками становить 3% від їх нормативно-грошової оцінки.
Рішеннями Черкаської міської ради № 2-2219 від 27.06.2017 та № 2-4690 від 27.06.2019 затверджено Положення про встановлення плати за землю на території міста Черкаси. У розділі 8 Положень наявна таблиця, з пункту 7 яких вбачається, що за земельні ділянки яким КВЦПЗ присвоєно 03.15 ставка орендної плати за користування такими земельними ділянками становить 9% від їх нормативно-грошової оцінки.
Згідно з розрахунком заборгованості за період з 02.04.2017 по 09.03.2025 заборгованість за користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1892 га, кадастровий номер 7110136400:02:061:0061, становить 689 927,60 грн.
Отже, відповідач будучи власником частини комплексу будівель за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,1892 га, кадастровий номер 7110136400:02:061:0061 у період з 02.04.2017 по 09.03.2025 використовував земельну ділянку, на якій розміщений комплекс будівель, орендну плату за її користування не сплачував.
З огляду на це суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що внаслідок використання відповідачем земельної ділянки без достатніх правових підстав у період з 02.04.2017 по 09.03.2025 сума заборгованості відповідача становить 689 927,60 грн.
При цьому доводи апеляційної скарги, що суд неправильно визначив фактичного користувача земельної ділянки та належного відповідача у справі не можуть бути взяті до уваги, адже відповідач у справі на підставі договору купівлі-продажу від 25.11.2014, посвідченого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Зуєвою Н.В., протоколу ТОВ «Маркетпродакшн» від 20.01.2017 та акту приймання-передачі об`єкту нерухомості від 20.01.2017 був власником частини комплексу будівель з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 39149871101 (склад та контора А’’-І, А-І, загальною площею 973,7 кв.м.) та з реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна 39026671101 (гараж з побутовими приміщеннями М-2, м, загальною площею 189,2 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 до 10.03.2025. Відтак, з часу набуття права власності на об`єкти нерухомості, розташовані на земельній ділянці, у власника виникає право користування земельною ділянкою на якій розташоване нерухоме майно, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на її території будівлі або споруди, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові ВП ВС від 22.06.2021 у справі № 200/606/18.
З цих же підстав помилковими є доводи скаржника, що факт володіння будівлею не свідчить про використання всієї земельної ділянки. Крім того, статтями 13 та 41 Конституції України закріплено принцип «власність зобов`язує», що означає, що володіння майном накладає на власника соціальну відповідальність. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині, суспільству, екології чи правам інших громадян. Це право передбачає, що користування майном має відповідати закону та інтересам суспільства.
Доводи скаржника щодо безпідставності розрахунків не знайшли свого підтвердження, адже такий здійснений у відповідності до діючого законодавства, у відповідному розмірі від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, згідно рішень Черкаської міської ради № 2-1312 від 25.06.2015, № 2-2219 від 27.06.2017 та № 2-4690 від 27.06.2019 «Про затвердження Положень та ставок місцевих податків і зборів на території міста Черкаси».
Доводи відповідача щодо невідповідності строку позовної давності були предметом вивчення суду першої інстанції та їм дана належна процесуальна оцінка, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.
Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України доповнено пунктом 3 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину».
Надалі, з метою удосконалення норм ГПК України, ЦПК України, КАС України в частині перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), Верховна Рада України ухвалила Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)», в якому зокрема зазначено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257,258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Отже, у пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають відповідні строки, у тому числі передбачені положеннями статті 257 ЦК України. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)».
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року №651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби СОVID-19, відмінено з 24 год 00 хв 30 червня 2023 року.
Законом України від 15 березня 2022 № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Отже, строк позовної давності в силу положень пунктів 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні.
Вказаний правовий висновок викладено у постанові ВС від 13.11.2024 (справа №383/1645/23, у провадженні №61-12645св24).
Таким чином, позовна давність для пред`явлення позовних вимог у цій справі станом на день звернення позивача до суду (лютий 2025 року) не спливла, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину, який був введений з 12.03.2020 та продовжувався до 30.06.2023. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні.
Доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення по суті спору та зводяться до переоцінки доказів, незгоди скаржника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.
Проте, суд першої інстанції припустився помилки при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серія НОМЕР_2 відповідач у справі – ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 гр. (т. 2 а.с.105).
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.
Відповідно до ст.376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене, рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.12.2025 у даній справі слід змінити, скасувавши його в частині розподілу судових витрат у вигляді судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.
На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та апеляційному суді компенсувати за рахунок держави в порядку, визначеному законом у зв`язку із звільненням відповідача від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу – задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.12.2025 – змінити, скасувавши його в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Черкаської міської ради судових витрат.
Компенсувати Черкаській міській раді судові витрати у вигляді судового збору за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 10 348,91 грн. за рахунок держави в порядку, визначеному законом.
В решті рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10.12.2025 у даній цивільній справі – залишити без змін.
Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді компенсувати за рахунок держави.
Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її ухвалення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством. 
Повну постанову складено 11.02.2026. 

Суддя-доповідач   

Судді