Справа № 542/1892/25
Провадження № 2/542/217/26

Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України

31 березня 2026 року селище Нові Санжари
Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді – Кашуби М.І.,
за участю секретаря судового засідання Журавель О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Нові Санжари у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-
в с т а н о в и в :
До Новосанжарського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_1 звернувся представник ТОВ «Фінпром маркет» та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором позики № 1366963 від 20.04.2021 у розмірі 10 164,00 грн, судові витрати у справі.
У позовній заяві позивач зазначив, що 20.04.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 1366963. На виконання умов договору позикодавцем було перераховано грошові кошти на рахунок позичальника у розмірі 3000,00 грн, строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1.99 % в день.
Вказав, що 26.10.2021 між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» було укладено договір факторингу № 2610. За умовами вказаного договору ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Фінансова компанія управління активами» право вимоги до позичальників, в тому числі по договору № 1366963 від 20.04.2021, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів».
Також вказав, що 03.04.2023 між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» було укладено договір факторингу № 030423-ФК. За умовами вказаного договору ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відступило ТОВ «Фінпром маркет» право вимоги до позичальників, в тому числі по договору № 1366963 від 20.04.2021, укладеному між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів».
Зазначив, що відповідач свої зобов`язання за договором позики не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 10 164,00 грн, яка складається з: 3000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 164,00 грн – сума заборгованості за відсотками.
23.12.2025 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву у якому просив: 
- застосувати наслідки спливу позовної давності до позовних вимог ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»;
- відмовити у задоволенні цивільного позову ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1366963 від 20.04.2021 у справі 542/1892/25 у повному обсязі у зв`язку зі спливом позовної давності та необгрунтованістю позовних вимог;
- відмовити у стягненні нараховваних відсотків як таких, що нараховані поза межами строку дії договору та без належного підписання відповідачем умов їх нарахування;
- повністю відмовити у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 500,00 грн через їх недоведеність, неспівмірність та відсутність підтверджень реального понесення цих витрат саме у цій справі.
Факт отримання позики у сумі 3000,00 грн у ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» відповідач не заперечує, але зазначив, що розмір можливих нарахувань не може перевищувати суму процентів за 30 днів. Вважає, що нарахування процентів після 20.05.2021 (до якої надано позику) є безпідставним. Також вважає, що позивач не довів момент переходу права вимоги та обсяг прав, які фактично існували на дату відступлення. Вказав, що договір укладено 20.04.2021 на 30 днів, строк виконання зобов`язання настав у травні 2021, тобто строк позовної давності (3 роки) сплив і тому позивач не має права вимагати стягнення коштів після цього. У відзиві відповідач вказав, що не погоджується з сумою витрат на правничу допомогу адвоката, оскільки позивачем не надано підтвердження щодо здійснення оплати його послуг.
У поданій до суду відповіді на відзив позивач вказав, що строк позики 30 днів, однак у самому договорі позики наявні умови щодо пролонгації або автопролонгації строку користування позикою, Умовами, які передбачені у Правилах, строк пролонгації обмежено 90 календарними днями. Вважає доводи Відповідача щодо безпідставного нарахування заборгованості за процентами передчасними, оскільки таке нарахування здійснювалось у відповідності до умов договору та додатків до них/правил, й саме через неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань. Більше того, позивач просить стягнути суму заборгованості за договорами позики лише до моменту відступлення права вимоги первісними кредиторами, інших нарахувань позивачем не заявлялось, зокрема процентна ставка за понадстрокове користування позикою – 2.7 % за кожен день, яка передбачена договором позики, погодженими Відповідачем та регламентована правилами надання грошових коштів у позику – не нараховано, оскільки зазначена процента ставка значно фінансово навантажить відповідача. Зазначив, що у період з 02 квітня 2020 року по 04 вересня 2025 року строки позовної давності були зупинені, і звернення позивача з цим позовом 31.10.2025 вчинено в межах строку позовної давності. Вказав, що відповідач – доказів на підтвердження або спростування позовних вимог позивача до відзиву долучено не було (розрахунок, тощо), а тому відзив ґрунтується на припущеннях та зводиться до незгоди з доказами Позивача та їх оцінки, тоді як оцінка доказів є виключною компетенцією суду.
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 08.12.2025 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с. 73).
Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 29.12.2025 витребувано від АТ КБ «ПРИВАТБАНК» інформацію щодо підтвердження факту належності ОСОБА_1 ідентифіувційний номер: НОМЕР_1 карткового рахунку № НОМЕР_2 , а також підтвердження факту зарахування грошових коштів у розмірі 3000,00 грн від ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» на картку № НОМЕР_2 за період з 20.04.2021 по 23.04.2021 (а.с.89).
У судове засідання представник позивача не з`явився, у поданій до суду заяві просив розгляд справи проводити без його участі. 
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, подав відзив на позовну заяву.
Суд, відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, які не з`явилися.
Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Встановлено, що в обґрунтування позовних вимог та, в свою чергу, наявності у позивача права грошової вимоги до відповідача, позивач посилався на договір факторингу № 2610, укладений 26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та договір факторингу № 030423-ФК, укладений 03.04.2023 між ТОВ «Фінпром маркет» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами».
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За частиною першою статті 513 Цивільного кодексу України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Відповідно до частини першої статті 517 Цивільного кодексу України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
За правилами ст. 1077, 1078, 1079, 1083 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Якщо договором факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, воно здійснюється відповідно до положень глави 73 ЦК України.
Таким чином, у Цивільному кодексі України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається. 
В свою чергу, у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме кредитне зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Дослідивши наданий до позовної заяви договір факторингу № 2610, укладений 26 жовтня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» суд встановив.
Відповідно до п. 1.1 вказаного договору факторингу, фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). 
Відповідно до п. 5.4 договору факторингу з моменту переходу до фактора прав вимоги, відповідно до умов цього договору, фактор має право на наступне відступлення права грошової вимоги будь-якій третій особі.
Згідно з п. 6.2, 6.3 ціна продажу за цим договором становить 7 841 694,32 грн. Вказану ціну продажу фактор сплачує на користь клієнта в наступному в строк до 6.10.2022 включно.
Відповідно до актів звірки взаємних рохрахунків за період з січня 2021 року по грудень 2023 року між ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за договором факторингу № 2610, станом на 31.12.2023 відсутня заборгованість по взаємних розрахунках між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» (а.с. 35 зворот-37).
Згідно з п. 5.2 вказаного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього договору.
Відповідно до копії реєстру прав вимоги № 2 до договору факторингу № 2610 від 26 жовтня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 1366963 від 20.04.2021 у розмірі 10164,00 грн (а.с. 34-35). 
Згідно з актом прийому - передачі реєстру заборгованостей від 26.10.2021 за договором факторингу № 2610 від 26 жовтня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» передав, а ТОВ «Фінансова компанія управління активами» прийняв оригінал реєстру заборгованостей, після чого від клієнта да фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 33).
Крім цього, суд дослідив договір факторингу № 030423-ФК, укладений 03.04.2023 між ТОВ «Фінпром маркет» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами».
Відповідно до п. 1.1 вказаного договору факторингу, фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених в реєстрі заборгованостей (додаток № 1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості. Сторони погодили, що до фактора переходять всі права грошової вимоги, які належали клієнту за кредитними договорами (право вимоги). 
Згідно з п. 6.2, 6.3 ціна продажу за цим договором становить 22 573 367,99 грн. Вказану ціну продажу фактор сплачує на користь клієнта в наступному в строк до 01.07.2023 включно.
Відповідно до акта звірки між ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром маркет» за договором факторингу № 030423-ФК від 03.04.2023 заборгованість ТОВ «Фінпром маркет» за договором факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року перед ТОВ «Фінансова компанія управління активами» відсутня, підтверджено надходження грошових коштів у сумі 22 073 367,99 грн (а.с. 44 зворот).
Згідно з п. 5.2 вказаного договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги за портфелем заборгованості відбувається в момент підписання актів прийому-передачі реєстру заборгованостей (з одночасною передачею реєстру заборгованостей в електронному вигляді), після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованості та набуває відповідні права вимоги. Підписані сторонами акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підтверджують факт переходу від клієнта до фактора відповідних прав вимоги та є невід`ємними частинами цього договору. Акти прийому-передачі реєстру заборгованостей (в електронному та паперовому вигляді) підписуються в день укладення цього договору.
Відповідно до копії реєстру боржників до договору факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінпром маркет» набуло права вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 1366963 від 20.04.2021 у розмірі 10164,00 грн (а.с. 43-44). 
Згідно з актом прийому - передачі реєстру заборгованостей від 03.04.2023 за договором факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» передав, а ТОВ «Фінпром маркет» прийняв інформацію згідно з реєстром заборгованостей у електронному вигляді, після чого від клієнта да фактора переходять права вимоги заборгованостей від боржників і фактор стає новим кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с. 42).
Враховуючи наведене, позивачем надано до суду докази виникнення прав і обов`язків за договорами факторингу № 030423-ФК від 03 квітня 2023 року та № 2610 від 26 жовтня 2021 року, а також докази наявності у позивача права грошової вимоги саме до відповідача. 
Встановлено, що 20.04.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 1366963. За умовами договору сума кредиту становить 3000,00 грн, строк кредиту - 30 днів, процентна ставка (базова) 1,99% на день. Згідно з п. 1 позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника (№ НОМЕР_2 ), а позичальний зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики (а.с. 15).
Відповідно до п. 5 договору позики цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.
Виконання первісним кредитором обов`язку щодо надання грошових коштів відповідачу підтверджується копією платіжної інструкції, зі змісту якої вбачається, що платником ТОВ "1 Безпечне Агенство Необхідних Кредитів" 20.04.2021 здійснено переказ коштів на платіжну карту № НОМЕР_3 -ХХХХ-6068 у розмірі 3000,00 грн (а.с. 12, 17).
Крім того, згідно з повідомленням АТ КБ "ПРИВАТ БАНК" № 20.1.0.0.0/7-260226/79037-БТ від 28.02.2026, на ім`я ОСОБА_1 банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 . У період з 20.04.2021 по 23.04.2021 на платіжну картку № НОМЕР_6 було зараховано грошові кошти у сумі 3000,00 грн (а.с.117).
Надаючи оцінку зазначеним доказам у справі, суд враховує, що електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.
Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.
З урахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За правилами ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. На цю обставину звернула увагу Велика палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), ч. 2 ст. 530 ЦК України визначено, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки установлені договором або законом.
Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено, що відповідач ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» договір позики та отримав кредитні кошти у розмірі 3000,00 грн.
На підтвердження розміру заборгованості відповідача ОСОБА_1 за договором позики № 1366963 від 20.04.2021 позивачем надано розрахунок суми заборгованості, згідно з яким загальна сума заборгованості, становить 10 164,00 грн, з яких: 3000,00 грн - сума заборгованості за тілом позики; 7164,00 грн – заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами (а.с. 6-8-зворот).
Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 7164,00 грн, суд зробив такий висновок.
Як вбачається із договору позики № 1366963 від 20.04.2021 сторони врегулювали у договорі відносини щодо сплати процентів за користування кредитом, відповідно до п. 2 договору, у розмірі 1,99 %.
Сторонами було погоджено строк дії позики (строк договору), відповідно до п. 2 договору - по 02.05.2021 (30 днів).
Позивач, нараховуючи заборгованість після 02.05.2021 стверджував, що згідно з п. 4.2 договору позики, строк користування позикою (пролонгація) було продовжено.
Так, відповідно до п. 4.2 договору позики від 20.04.2021 підписанням цього договору позичальник підтверджує, що до моменту підписання договору вивчив цей договір та правила надання грошових коштів у позику (на умовах повернення позики в кінці строку позики), що розміщені на сайті https://mycredit.ua/ua/documents license/, їх зміст, суть, об`єм зобов`язань сторін та наслідки укладення цього договору, а також зазначена в правилах процедура і наслідки оформлення позичальником подовження строку користування позикою (пролонгація) йому зрозумілі.
Проте, суд із твердженням позивача не погоджується, оскільки долучені до позовної заяви Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», на які посилається ТОВ «Фінпром Маркет», не містять підпису позичальника, а тому їх не можна розцінювати як частину договору позики, укладеного 20.04.2021 шляхом підписання електронним підписом.
Згідно з роз`ясненнями, що викладені у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17, із огляду на їх мінливий характер, такі Правила не можна вважати складовою частиною кредитного договору.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому договорі можливість пролонгації і відповідно нарахування відсотків протягом строку, довшого, ніж 30 днів з дня укладення договору позики і до 18.08.2021 включно.
У постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України.
Проаналізувавши викладене, суд вважає правомірною та такою, що відповідає вимогам чинного законодавства та погодженим сторонами умовам договору вимогу позивача про стягнення із відповідача на його користь відсотків за користування позикою у розмірі 1791,00 грн, виходячи із розрахунку: 59,70 грн (грошовий еквівалент відсоткової ставки на день) х 30 днів.
Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 30 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо продовження або зміну строку дії кредитного договору, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню в межах цього строку кредитування та у розмірі, погодженому сторонами під час укладення кредитного договору.
Тому, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики № 1366963 від 20.04.2021 у розмірі 4791,00 грн, що складається із суми заборгованості за основною сумою боргу – 3000,00 грн, суми заборгованості за відсотками – 1791,00 грн. 
Водночас, суд не погоджується з твердженням відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності з наступних підстав.
Так, з позовом до суду позивач звернувся 03 листопада 2025 року.
Згідно зі ст. 256 Цивільного кодексу України (ЦК України) позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Як передбачено ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Так, до вимог про стягнення заборгованості за квітень 2021 року перебіг позовної давності розпочався з 20 квітня 2021 року, та мав тривати до 20 квітня 2024 року.
Але ще до закінчення вказаного строку відбулися зміни в законодавстві.
Згідно з пунктом 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
В Україні карантин було запроваджено 12 березня 2020 року, скасовано 1 липня 2023 року.
На вказаний строк дії карантину продовжено строки позовної давності.
Згідно з пунктом 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України в редакції у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
В Україні воєнний стан введено 24 лютого 2022 року.
Скасована норма про зупинення перебігу позовної давності 04 вересня 2025 року.
Таким чином позивач звернувся до суду з цим позовом у межах строку позовної давності.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з приписів ст.141 ЦПК України, згідно з якою стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн, згідно з платіжною інструкцією № 579939624.1 від 28.10.2025, які зараховані до спеціального фонду державного бюджету України згідно з випискою.
Зважаючи на те, що позовні вимоги суд задовольняє частково, на 47,1 %, то з відповідача у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в сумі 1141,00 грн.
Крім судового збору позивач просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничну допомогу у розмірі 4500,00 грн.
Представництво інтересів Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» під час судового розгляду справи здійснювала адвокат Ткаченко Юлія Олегівна на підставі договору про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФК від 25.08.2025 (а.с. 45-47).
Відповідно до витягу з акта № 2-ФП від 01.10.2025 приймання-передачі наданої правничої допомоги за договором про надання правничої допомоги № 25-08/25/ФП від 25.08.2025 адвокатом Ткаченко Ю.О. надано послуги професійної правничої допомоги ТОВ «Фінпром маркет», щодо боржника ОСОБА_1 , а саме: вивчення наявних у клієнта документів, проведення їх аналізу, визначення правової позиції/аналіз судової практики та збір документів/доказів (у разі відсутності у клієнта необхідних документіів/доказів, адвокат збирає їх самостійно шляхом направлення адвокатських запитів) по малозначних справах для формування позовної заяви – 500,00 грн; підготовка/складання позовної заяви до боржника за договором позики у малозначній справі (Адвокат самостійно подає позовну заяву від імені Клієнта, представляє інтереси як представник клієнта в суді) – 4000,00 грн (а.с. 49).
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, до яких належать витрати на професійну правничу допомогу, що здійснив позивач, суд виходить з вимог ст. 133, 137, 141 ЦПК України, згідно з якими судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову суд покладає на відповідача.
Дослідивши надані докази суд встановив, що зазначені адвокатом види робіт, в порушення вимог ст. 137 ЦПК України є неконкретизованими, не містять детального опису кожного виду робіт, здійснених адвокатом та зазначення конкретного часу, витраченого адвокатом на здійснення кожного виду таких робіт.
Крім того, суд враховує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Між тим, Великою Палатою Верховного Суду у постанові по справі № 755/9215/15-ц, зроблено висновок, згідно з яким ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічні критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись положеннями статті 141 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Крім того, суд враховує, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 07.12.2022 по справі № 873/96/22 під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою - сьомою, дев`ятоюстатті 129 ГПК України (а саме: пов`язаність витрат з розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність розміру витрат до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінка сторони під час розгляду справи щодо затягування розгляду справ; дії сторін щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом; істотне перевищення чи заявлення неспівмірно нижчої суми судових витрат, порівняно з попереднім (орієнтовним) розрахунком; зловживання процесуальними правами).
Враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, обумовленої договором про надання правової допомоги, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та обсягу виконаної адвокатом роботи та значимості таких дій у справі, суд дійшов висновку, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу та приходить до висновку про те, що сума витрат на правову допомогу у цій справі, яка відповідає критеріям дійсності та реальності, а також принципам справедливості, пропорційності та верховенства права становить 2500,00 грн.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-81, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаодження юридичної особи: 0205, м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33, банківські реквізити: НОМЕР_7 відкритий в АТ «Пумб», МФО 334851) заборгованість за договором позики № 1366963 у розмірі 4791,00 грн (чотири тисячі сімсот дев`яносто одна грн 00 коп).
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет» (код ЄДРПОУ 43311346, місцезнаодження юридичної особи: 0205, м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33, банківські реквізити: НОМЕР_7 відкритий в АТ «Пумб», МФО 334851) сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1141,00 грн (одна тисяча сто сорок одна грн 00 коп) та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн (дві тисячі п`ятсот грн 00 коп).
Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частин рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони у справі:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром маркет», місцезнаходження: вул. Садова, 31/33, м. Ірпінь Київської області, 08205;
відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя Новосанжарського районного суду 
Полтавської області Кашуба М.І

Повний текст рішення виготовлено 31.03.2026.