Справа №522/19786/24
Провадження №1-кп/522/1789/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 березня 2026 року Місто Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі: 
головуючого - судді ОСОБА_1 
за участю секретаря - ОСОБА_2 
провівши у відкритому судовому засіданні судовий розгляд у кримінальному провадженні №12024162510001286 вiд 05.09.2024 за обвинуваченням  ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Старокостянтинів Хмельницької області, громадянина України, не працевлаштованого, із середньою освітою, не одруженого, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 
-11.04.2016 Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області, за ч.1 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік;
-22.01.2019 Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області, за ч.1 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.3 ст.15 ч.2 ст.186, ч.3 ст. 185 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 2 місяці, на підставі ч.5 ст.71 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком від 11.04.2016 Старокостянтинівським районним судом Хмельницької області до остаточного покарання у виді 4 років та 8 місяців;
-30.07.2021 Малиновським районним судом м.Одеси, за ч.2 ст.190 КК України, до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік. Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 16.11.2021 року, ОСОБА_3 засудженого вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 30.07.2021 року за ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, направлено до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі;
-08.11.2024 року Приморським районним судом м.Одеси за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 гривень (вирок не виконано);
-04.02.2025 року Приморським районним судом м. Одеси за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 850 гривень( вирок судом не враховується оскільки не набрав законної сили); 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, 
за участю сторін кримінального провадження:
прокурора -    ОСОБА_4 
обвинуваченого - ОСОБА_3 , 

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 достовірно знаючи про те, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IХ введено воєнний стан на всій території України, дію якого, згідно із Законом України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 23.07.2024 № 3891-IX, продовжено з 12.08.2024 строком на 90 діб, а також достовірно знаючи про те, що до КК України внесені зміни згідно із Законом України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022, вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.
05.09.2024 приблизно о 13:00 годині ОСОБА_3 знаходився за адресою:м.Одеса, вул.Привокзальна,14, у подальшому, зайшов до торговельного павільйону, де перебувала ОСОБА_5 , після чого, помітив її мобільний телефон марки «Samsung», моделі «А52», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл», з абонентським номером « НОМЕР_3 », який залишила на столі ОСОБА_5 . В цей час у ОСОБА_3 виник раптовий злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна з корисливих мотивів. Предметом свого злочинного посягання ОСОБА_6 визначив вищевказаний мобільний телефон. 
В цей же час та у цьому ж місці, ОСОБА_3 , переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які могли б зашкодити його злочинним намірам та діям, реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, з корисливих мотивів та особистою зацікавленістю, з метою таємного викрадення чужого майна, в період дії на всій території України воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, повторно, шляхом вільного доступу, знаходячись біля столу, який знаходився в торговельному павільйоні, за адресою: АДРЕСА_3, скориставшись тим, що потерпіла ОСОБА_5 відволіклась, таємним шляхом викрав її мобільний телефон марки «Samsung», моделі «А52», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEІ 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл», з абонентським номером « НОМЕР_3 », яка майнової цінності для потерпілої не становить.
В подальшому, ОСОБА_6 залишив місце скоєння злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд. Своїми умисними діями ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 4000 гривень.
За наведених обставин,  ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав у повному обсязі, підтвердивши фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті, у вчиненому щиро розкаявся 
Потерпіла ОСОБА_5 відповідно до письмової заяви просила проводити розгляд справи без її участі. 
Оскільки обвинувачений ОСОБА_3 визнав свою винуватість у скоєнні кримінального правопорушення, підтвердивши викладене в обвинувальному акті, фактичні обставини ніким з учасників судового провадження не оспорюються, відсутні заперечення та сумніви у добровільності їх позицій, суд відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, вважає їх доведеними та кваліфікує дії ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення за ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.
При призначені покарання обвинуваченому суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання.
Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України. 
Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, є тяжким злочином проти власності, який карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.
ОСОБА_3 є уродженцем м.Старокостянтинів Хмельницької області, громадянин України, офіційно не працевлаштований із середньою освітою, не одружений, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності. 
Обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні, у майбутньому обіцяє не скоювати нових кримінальних правопорушень, просить його суворо не карати. Майнова шкода потерпілій усунута шляхом повернення майна. 
Відомостей щодо перебування обвинуваченого на обліках у лікарів психіатра та нарколога, зловживання ним алкогольними напоями чи наркотичними засобами - немає.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_3 згідно ст.66 КК України, суд визнає щире каяття. 
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 згідно ст.67 КК України, не встановлено.
З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, особу обвинуваченого, вказану пом`якшуючу обставину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, його майновий стан та умови життєдіяльності, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 за вчинене ним кримінальне правопорушення покарання у виді позбавлення волі, оскільки на думку суду виправлення обвинуваченого неможливе без ізоляції від суспільства, вважаючи дане покарання достатнім для його перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Остаточне покарання суд визначає за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, оскільки ОСОБА_3 має невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 08.11.2024 у виді штрафу у розмірі 850 гривень. 
Встановлено, що ОСОБА_3 був засуджений вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 30.07.2021 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, яке не відбув та згідно ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 16.11.2021 року, ОСОБА_3 направлено до місця відбування покарання в порядку, встановленому для засуджених до позбавлення волі.
Втім судом встановлено, що вирок Малиновського районного суду м.Одеси від 30.07.2021 до теперішнього часу не виконано, докази про ухилення обвинуваченого від відбування покарання за вироком від 30.07.2021 для визначення зупинення перебігу давності (за ч.3 ст.80 КК України) в матеріалах справи відсутні.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк три роки - у разі засудження до покарання у виді обмеження волі;
Враховуючи викладене, згідно з п.2 ч.1 ст.80 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку Малиновського районного суду м.Одеси від 30.07.2021 яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.190 КК України до одного року обмеження волі, суд вважає за необхідне звільнити обвинуваченого від відбування покарання за цим вироком.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 10.02.2025 у справі №229/207/24, закінчення встановлених у частинах 1,2 ст.80 КК України строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому цим вироком покарання з урахуванням положень частин 3 і 4 цієї статті. Покарання, строк давності виконання якого сплив відповідно до положень ст.80 КК України, не може бути приєднано до покарання, призначеного за новим вироком, при вирішення питання про призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст.71 КК України.
Суд у конкретному кримінальному провадженні може ухвалити рішення щодо звільнення особи від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку за наявності для цього підстав, передбачених ст.80 КК України, не лише в порядку статей 537, 539 КПК України, а й за наслідками розгляду справи, про що має бути зазначено в резолютивній частині рішення. 
Приймаючи таке рішення, суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі №1-33/2004.
Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено, викрадене майно повернуто потерпілій. 
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні. 
Питання про речові докази суд вирішує відповідно до вимог ст.100 КПК України. 
Підстав для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили не встановлено.
Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.1-379 КПК України, ст.ст.1-90 КК України, суд, 

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3  визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. 
На підставі ч.4 ст.70 КК України призначити покарання за сукупністю вироків, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Приморського районного суду м.Одеси від 08.11.2024 року більш суворим покаранням за даним вироком суду за вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 ККУ, визначивши ОСОБА_3 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п?ять) років.
Звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання за вироком Малиновського районного суду м.Одеси від 30.07.2021 року, яким ОСОБА_3 засуджено за ч.2 ст.190 КК України до одного року обмеження волі, на підставі п. 2 ч.1 ст.80 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності виконання вироку.
Строк відбування покарання  ОСОБА_3  рахувати з моменту його фактичного затримання на виконання вироку суду. 
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати до вступу вироку в законну силу.
Речові докази по справі: 
-мобільний телефон марки «Samsung»,моделі «А52», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEІ2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл» - вважати повернутим за належністю потерпілій ОСОБА_5 ;
-DVD-диск з відеозаписом -зберігати у матеріалах кримінального провадження. 
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особою яка тримається під вартою, протягом цього ж часу з моменту отримання копії вироку.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити прокурору та обвинуваченій, а також не пізніше наступного дня після оголошення направити учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Суддя: