Справа№ 953/11930/25 
н/п 3/953/69/26 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ   
"25" березня 2026 р.          м. Харків

Суддя Київського районного суду м. Харкова Кіндер В.А., за участі секретаря судового засідання Сергієнко К.В., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , захисника Пасічника Т.В, розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, яка надійшла від Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції, про притягнення до адміністративної відповідальності
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , військовослужбовця, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, - 

ВСТАНОВИВ:

23 жовтня 2025 року о 10 годині 30 хвилин у м. Харкові по вул. Вінниченка, 2, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Audi A3, номерний знак НОМЕР_2 , під дією лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно із висновком лікаря-нарколога №2474 від 29 жовтня 2025 року, чим порушив п. 2.9.а Правил дорожнього руху.
В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечив щодо його притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП.
Представник особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, адвокат Пасічник Т.В. подав клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Клопотання обґрунтоване тим, що матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом; відсутні підстави для зупинки транспортного засобу, а тому всі наступні вимоги працівників поліції ОСОБА_1 не зобов`язаний був виконувати; в матеріалах справи відсутні результати лабораторних досліджень, які стали підставою для винесення лікарем-наркологом відповідного висновку; працівниками поліції порушений порядок складання протоколу про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ; відсутня суб`єктивна сторона правопорушення, оскільки відсутні умисел та вина ОСОБА_1 ; рапорт працівника поліції не є належним доказом.
Суд, заслухавши учасників, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, докази наявні в ній та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Винна ОСОБА_1 належним чином підтверджена: протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 499142 від 31.10.2025 в якому, зокрема, безпосередньо зафіксовано факт вчинення адміністративного правопорушення; висновком № 2474 від 29 жовтня 2025, відповідно до якого ОСОБА_1 перебуває під дією лікарських препаратів (бензодіазепіни); копією результату токсикологічного дослідження № 590 від 25 жовтня 2025 року, відповідно до якого при токсикологічному дослідженні біологічного матеріалу ОСОБА_1 виявлені бензодіазепіни; відеозаписами долучених до матеріалів; рапортом поліцейського щодо обставин події вчинення адміністративного правопорушення; 
Оцінюючи наведені докази, суд керується положеннями ст.266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України Міністерства охорони здоров`я України №1452/735 від 09.11.2015р. (зі змінами) (далі Інструкція), якими унормовано правову процедуру огляду водіїв на стан сп`яніння, встановлено гарантії захисту прав і законних інтересів водія, а також процесуальні запобіжники можливим зловживанням з боку працівників поліції.
Суд зважає на те, що згідно із п. 2 розділу І Інструкції підставою для висунення вимоги про необхідність проходження огляду на стан сп`яніння є суб`єктивне припущення поліцейського про перебування особи у стані сп`яніння, яке ґрунтується на наявності у особи однієї чи декількох ознак сп`яніння, передбачених п. 4 розділу І Інструкції.
З матеріалів справи, зокрема, даних рапорту від 31.10.205 вбачається, що поліцейським у водія ОСОБА_1 були виявлені наступні ознаки сп`яніння, а саме: неприродна блідість обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці. 
Відповідно до вимог пункту 12 розділу ІІ Інструкції у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4, розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
Положеннями п. 2.5 Правил дорожнього руху України визначено обов`язок водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Огляд проводився 23 жовтня 2025 року о 12 годині 10 хвилин у Комунальному некомерційному підприємстві «Обласна клінічна наркологічна лікарня». Відповідно до висновку № 2474 від 29.10.2025 ОСОБА_1 перебуває під дією лікарських препаратів (бензодіазепіни).
Відомості висновку № 2474 від 29.10.2025 узгоджуються з даними токсикологічного дослідження № 590 від 25 жовтня 2025 року, відповідно до якого при токсикологічному дослідженні біологічного матеріалу ОСОБА_1 виявлені бензодіазепіни. Методи дослідження: попередній імунохроматографічний – позитивний результат, підтверджуючий: тонкошарова хроматографія – позитивний результат.
Суд зауважує, на відміну від мінімально допустимої граничної концентрації алкоголю в крові ( 0,2 проміле), за якої дозволено керувати транспортним засобом, у законодавстві не встановлено кількісних нормативів, які б дозволяли керування транспортним засобом під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
За таких умов, особа, яке має право та намір керувати транспортним засобом навіть за умови легітимного вживання лікарських препаратів несе ризик притягнення до відповідальності за їх виявлення під час керування транспортним засобом.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративне правопорушення може бути вчинене як умисно, так і через необережність. При цьому в диспозиції ст. 130 КУпАП форма вини не конкретизована, а тому суд не бере до уваги доводи захисника, щодо відсутності суб`єктивної сторони правопорушення.
Судом встановлено, що зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення обставини підтверджуються відеозаписом з нагрудної відеокамери (відеореєстраторів), використання якої передбачено ст. 40 Закону України "Про національну поліцію" та Інструкцію про порядок зберігання, видачі, приймання, використання нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) працівниками патрульної поліції та доступ до відеозаписів з них, затвердженої наказом Департаменту патрульної поліції від 03.02.2016 №100, що був досліджений судом.
З досліджених відеозаписів не вбачається безпосередньо факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 , однак, на відеозаписі «export-t1ztx» зафільмовано, як ОСОБА_1 знаходиться біля зупиненого автомобіля Audi A3, номерний знак НОМЕР_2 . В розмові з працівниками поліції не заперечує факт керування транспортним засобом. На пропозицію працівників поліції погодився пройти огляд на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я Відтак, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 є водієм, який здійснював керування транспортним засобом.
Суд зауважує, в розмові з працівником поліції ОСОБА_1 підтвердив вживання призначених лікарських препаратів, які він приймає щовечора (проміжок часу 06:00 – 07:00 відеозапису «export-t1ztx»).
Щодо наявності підстав зупинки, суд зауважує, що з відеозапису встановлено, що зупинка транспортного засобу під керування ОСОБА_1 здійснена на блокпості. Відповідно до п. 20 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року № 1455, на блокпостах заходи з контролю в`їзду/виїзду включають, в тому числі проведення огляду транспортного засобу. Відтак, суд дійшов висновку, що зупинка транспортного засобу здійснена на підставі п.7 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про національну поліцію».
Згідно із положеннями п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Враховуючи вищевикладене, суддя дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є доведеною належним чином та в його діях є склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, тобто керування транспортним засобом особою під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому на нього слід накласти стягнення, визначене у санкції даної статті.
З довідки поліцейського вбачається, що ОСОБА_1 згідно із обліковими даними отримував посвідчення водія НОМЕР_3 .
Відтак, ОСОБА_1 має нести відповідальність як «водій», тобто у виді накладення штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Щодо інших доводів, то суд зазначає, що відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Hirvisaari v. Finland від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
При накладенні на особу стягнення, суддя відповідно до вимог ст.ст.33-35 КУпАП враховує характер вчиненого правопорушення, який є умисним і грубим порушенням ПДР України.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» суд стягує з правопорушника у дохід держави судовий збір у розмірі 0,2 прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Керуючись ст. 284, ст. 285 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накласти адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 копійок з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн. 60 коп. 
Штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення (ч. 1 ст. 307 КУпАП).
Штраф, накладений за вчинення адміністративного правопорушення, вноситься порушником в установу банку України, якщо інше не встановлено законодавством України (ч. 3 ст. 307 КУпАП).
У разі несплати правопорушником штрафу у строк, установлений ч. 1 ст. 307 КУпАП, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна, встановленому законом. У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується: подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті КУпАП та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України (ст.308 КУпАП).
Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня винесення до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова.

Суддя           Кіндер В. А.