Номер провадження: 22-ц/813/1961/26 
Справа № 509/3834/25
Головуючий у першій інстанції Бочаров А. І.
Доповідач Назарова М. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Назарової М.В.,
суддів: Коновалової В.А., Кострицького В.В.,
за участю секретаря Соболєвої Р.М.,
учасники справи: позивач – ОСОБА_1 , відповідачі – Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа – приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Олійниченко Жаннета Василівна,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в порядку спрощеного позовного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Волошиної Наталії Миколаївни
на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2025 року, ухвалене Овідіопольським районним судом Одеської області, у складі: судді Бочарова А.І. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Олійниченко Жаннета Василівна про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в:

14.07.2025 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, третя особа: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Олійниченко Жаннета Василівна, в якому із посиланням на положення ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268, 1270, 1272 ЦК України просив визначити ОСОБА_1 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши його тривалістю 2 календарні місяці з моменту набрання рішенням законної сили.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В установлений законом шестимісячний строк позивач не звернувся з відповідною заявою до нотаріуса у зв`язку з тим, що в період з 23 жовтня 2024 року по 21 червня 2025 року він працював за контрактом у компанії «QueenswayNavigationCoLtd», на посаді електромеханіка і, перебуваючи на борту т/х «Sunpower», був відсутній на території України. Про смерть батька йому стало відомо тільки по поверненні на територію України.
Позивач повідомляє, що він як спадкоємець померлого першої черги звернувся до приватного нотаріуса Олійниченко Жаннети Василівни з заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 .Однак, 30.06.2025 року за вих. № 125/02-14 він отримав лист від приватного нотаріуса Олійниченко Жаннети Василівни, де було зазначено, що він, ОСОБА_1 , пропустив встановлений строк для відкриття спадщини, а також вказано, що він має право на звернення до суду з питанням надання додаткового строку для прийняття спадщини (а.с. 2-15).
28.07.2025 позивач уточнив позов, залучивши співвідповідача – ОСОБА_4 (а.с. 17-18).
Ухвалою суду від 29.07.2025 відкрито провадження у справі (а.с. 19-20).
Ухвалою суду від 26.08.2025 замінено неналежного відповідача ОСОБА_4 на належного відповідача ОСОБА_2 (а.с. 86).
У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 заперечує проти її задоволення. Зазначає, що протягом останніх двох років до смерті батько позивача ОСОБА_3 хворів, син не пропонував допомоги. Стверджує, що після останньої зустрічі з сином її чоловік заявив про небажання з ним спілкуватися і заборонив повідомляти про свою смерть, якщо з ним щось трапиться.Заявляє, що ОСОБА_3 планував скласти заповіт на її ім`я, але через хворобу не встиг це здійснити (а.с. 65-85).
Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2025 року позов ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Олійниченко Жаннета Василівна, про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини – задоволено.
Визначено ОСОБА_1 строк для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті батька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши його тривалістю два календарних місяці з моменту набрання цим рішенням законної сили (а.с. 106-109).
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 в особі свого представника Волошиної Наталії Миколаївни просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводами апеляційної скарги є те, що:
- в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази на підтвердження факту перебування позивача на роботі за кордоном протягом усього строку, установленого для подання заяви про прийняття спадщини. Єдина довідка, яка міститься в матеріалах справи, на думку скаржника, підтверджує лише факт відсутності ОСОБА_1 на території України, однак не підтверджує важкі умови праці або наявність у останнього істотних та непереборних труднощів та відсутність можливості звернутися до компетентних органів для оформлення відповідної заяви для прийняття спадщини;
- суд першої інстанції не надав ніякої оцінки твердженням позивача про його необізнаність щодо смерті батька. На думку скаржника, заявлені позивачем причини поважності пропуску строку для подання заяви на прийняття спадщини не можуть бути підставою для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки ніхто не заважав позивачу цікавитися станом здоров`я його рідного батька, більш того, від`їжджаючи в рейс, позивач був обізнаний про тяжку хворобу батька;
- останні три роки (2021-2024), як повідомляє скаржник, стосунки між позивачем та його батьком зовсім погіршилися. Останнє спілкування ОСОБА_1 із батьком було в середині жовтня 2024 року, після якого останній повідомив про те, що не хоче спілкуватися з позивачем та заборонив скаржниці повідомляти позивачу про його смерть у випадку, якщо з ним щось трапиться (а.с. 112-119).
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, зазначаючи, що доводи апеляційної скарги є тотожними тим, що викладені у відзиві відповідача у суді першої інстанції, які належно дослідженні судом першої інстанції. Докази відсутності ОСОБА_1 на території України протягом всього часу, визначеного законом на подання заяви на прийняття спадщини, факт роботи на судні за контрактом жодного разу не були поставлені під сумнів стороною відповідача (скаржника) під час розгляду справи судом першої інстанції. Крім того, зауважує, що у судовому засіданні 02 жовтня 2025 року представник ОСОБА_2 підтвердила, що ОСОБА_2 не повідомила ОСОБА_1 про смерть його батька. Також, вважає, що є голослівною заява щодо заборони спадкодавця повідомляти сина про його смерть (а.с. 136-140).
Ухвалами Одеського апеляційного суду (у складі колегії суддів: Назарової М.В. (суддя – доповідач), Комлевої О.С., Коновалової В.А.) від 10.11.2025 та 19.12.2025 за вищевказаною апеляційною скаргою відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду (а.с. 123-123зв., 129-129зв.).
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2026 здійснено заміну судді Комлевої О.С. на учасника постійно діючого складу колегії – суддю Кострицького В.В.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4 ст. 367 ЦПК України).
У судовому засіданні 21.04.2026 відповідач (скаржник) ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити, позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_6 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.
Інші учасники справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, зокрема, відповідач Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області – у відповідності до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки судову повістку-повідомлення на 21.04.2026 отримали в електронному кабінеті підсистеми «Електронний суд» 17.02.2026 о 16:24:49, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа (а.с. 142), третя особа – приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Олійниченко Жаннета Василівна – у відповідності до п. 1 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, оскільки отримала судову повістку-повідомлення на 21.04.2026 особисто 23.02.2026, про що свідчить підпис на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 147), до судового засідання не з`явилися.
Крім того, 24.02.2026 приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Олійниченко Жаннета Василівна направила заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 143-144).
Вказане в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, осіб, що з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_3 , на підтвердження чого в матеріалах справи наявна копія повторного свідоцтва про народження (повторно) ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 04.11.2022, виданого на підставі актового запису про народження № 865, складеного 15 червня 1968 року Другим Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції (а.с. 12).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер, про що 02.12.2024 складений відповідний актовий запис про смерть № 8879 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та 28 червня 2025 року видане повторне свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 11).
Після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватним нотаріусом Одеського районного нотаріального округу Олійниченко Жаннетою Василівною заведена спадкова справа № 29/2024 щодо спадщини померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 (а.с. 24-47).
З матеріалів вищевказаної спадкової справи № 29/2024 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишилася спадщина у вигляді 1/2 земельної ділянки, площею 0,1 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарський будівель, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 51237555800:02:006:0632.
Згідно з Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер витягу НВ-0500948922025, дата формування 02.07.2025, 1/2 частина вищевказаної земельної ділянки належала ОСОБА_3 на підставі рішення органу місцевого самоврядування Рішення Виконкому Таїровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області 02.11.2001, 524, документ, що посвідчує право – Державний акт від 05.12.2001 І-ОД 055060. Інша 1/2 частина земельної ділянки належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 27.09.2002, серія ВАВ № 425608, посвідченого приватним нотаріусом Панченко О.О. Овідіопольського районного нотаріального округу Одеської області за № 1888 (а.с. 38-43).
Відповідач ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_3 , на підтвердження чого в матеріалах справи наявна копія свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 21.12.1999, виданого на підставі актового запису № 1392, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 21.12.1999 (а.с. 29 зв.).
Тобто, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є спадкоємцями померлого ОСОБА_3 першої черги.
11.12.2024 із заявою про прийняття спадщини звернулася ОСОБА_2 (а.с. 25).
В подальшому 30 червня 2025 року із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Одеського РНО Одеської області Олійниченко Ж.В. звернувся позивач ОСОБА_1 
30.06.2025 приватний нотаріус Одеського районного нотаріального округу Одеської області Олійниченко Жанетта Василівна у роз`ясненні № 125/02-14 повідомила ОСОБА_1 про те, що останній звернувся до нотаріуса після спливу шестимісячного терміну з моменту смерті його батька ОСОБА_3 , пропустивши тим самим строк для прийняття спадщини та доказів постійного проживання разом з померлим на час смерті не надав, тому вважається неможливим видати свідоцтво про право на спадщину на ім`я ОСОБА_1 на майно, яке належало його батьку ОСОБА_3 (а.с. 44-44зв.).
Згідно з довідкою від 21.06.2025, виданої капітаном т/х «Sunpower» ОСОБА_7 ,у період з 23 жовтня 2024 року по 21 червня 2025 року ОСОБА_1 працював за контрактом у компанії «QueenswayNavigationCoLtd», на посаді електромеханіка і, перебуваючи на борту т/х «Sunpower», був відсутній на території України (а.с. 15).
Відповідно до відміток у паспорті громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 у розділі «Візи» виїхав з території України 23.10.2024 та в`їхав на територію України 22.06.2025 (а.с. 10).
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу надання позивачу як спадкоємцю першої черги після смерті свого батька ОСОБА_3 додаткового строку для прийняття спадини, який він пропустив з поважної причини через відсутність в Україні протягом усього часу після відкриття спадщини і до сплину визначеного ч. 1 ст. 1270 ЦК України строку для прийняття спадщини, та вчинення відповідних дій по прийняттю спадщини протягом декількох днів після повернення на територію України.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поважних причин, а саме у зв`язку із роботою за кордоном на протязі усього строку, установленого для подання заяви про прийняття спадщини.
Переглядаючи оскаржуване рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.
Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України).
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16, від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 31 липня 2024 року у справі № 127/2149/21, від 30 грудня 2024 року у справі № 527/1229/24 та інших.
З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо.
Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто прийматиме спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.
Подібні висновки Велика Палата Верховного Суду виклала у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23, а також Верховний Суд у постановах від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17, від 22 березня 2023 року у справі № 361/8259/18 та багатьох інших.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23 (провадження № 14-50цс24) виснувала, що за конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як розумність, добросовісність та справедливість.
Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини.
Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Такий висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 17 грудня 2021 року у справі № 369/6254/19-ц
Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою.
Відповідаючи на доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні достатні та допустимі докази на підтвердження факту перебування позивача на роботі за кордоном протягом усього строку, установленого для подання заяви про прийняття спадщини, а єдина довідка, яка міститься в матеріалах справи, на думку скаржника, підтверджує лише факт відсутності ОСОБА_1 на території України, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:1) керує ходом судового процесу;2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
Згідно з ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
За ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, за якими учасники справи наділені рівним та достатнім обсягом процесуальних прав задля доведення своєї процесуальної позиції, відповідач, заперечуючи достатність, допустимість та належність довідки, виданої капітаном т/х «Sunpower» А.Чогадзе, на противагу вказаному доказу жодних дій для спростування зазначеного доказу під час розгляду справи судом першої інстанції не вчинила, питання щодо витребування додаткової інформації стосовно підтвердження/спростування факту перебування позивача в рейсі протягом усього строку для прийняття спадщини перед судом не ініціювала, а тому, такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, так як відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Належним та достатнім у розумінні вимог ст. 77, 78 ЦК України є наданий позивачем доказ - довідка від 21.06.2025, видана капітаном т/х «Sunpower» А.Чогадзе, про те, що у період з 23 жовтня 2024 року по 21 червня 2025 року ОСОБА_1 працював за контрактом у компанії «QueenswayNavigationCoLtd», на посаді електромеханіка і, перебуваючи на борту т/х «Sunpower», був відсутній на території України (а.с. 15), і що цілком узгоджується з відміткою у паспорті громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , де у розділі «Візи» виїхав з території України - 23.10.2024 та в`їхав на територію України - 22.06.2025 (а.с. 10).
Вказані докази заявницею не спростовано.
Доводи скаржника про те, що суд першої інстанції не надав ніякої оцінки твердженням позивача щодо його необізнаності щодо смерті батька колегія суддів також відхиляє, так як згідно з протоколом судового засідання від 02.10.2025 № 5215702 на запитання головуючого, чи повідомила відповідач позивача про смерть батька, представник відповідача – ОСОБА_5 відповіла, що не повідомляла, крім того доказів обізнаності позивача про смерть батька під час перебування у рейсі матеріали справи не містять, а відповідачка сама в своїй апеляційній скарзі заявляє про небажання батька чути про сина та заборону відповідачці повідомляти сину про смерть у випадку, якщо з ним щось трапиться. 
Посилання заявниці на недоведеність тяжких умов праці позивача як моряка, що перешкоджало йому реалізувати свої спадкові права своєчасно, не узгоджується з її ж позицією про вимогу батька не повідомляти сину про можливу смерть. 
Стосовно доводів скаржника про неприязні стосунки між батьком та сином, понесені відповідачкою витрати на лікування та поховання ОСОБА_3 судом апеляційної інстанції не оцінюються, оскільки такі не входять до предмету доказування у даній категорії справ як такі, що не містять інформації щодо поважності/неповажності причин пропуску строку для прийняття спадщини, а зводяться до моральної складової відносин спадкоємця та спадкодавця.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Отже, суд першої інстанції вірно визначився із характером правовідносин сторін, дав їм належну правову оцінку та застосував відповідні норми права, вірно витлумачивши їх у світлі виниклих спірних правовідносин сторін та ухвалив законне та обґрунтоване рішення, вірно оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, оскільки по справі беззаперечно встановлено відсутність позивача протягом усього строку з дня відкриття спадщини і до сплину 6-місячного строку для подачі заяви про її прийняття, звернення до нотаріуса протягом декількох днів після повернення в Україну. Помилкові доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі свого представника Волошиної Наталії Миколаївни залишити без задоволення.
Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 02 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Дата складення повного тексту постанови – 2 3 квітня 2026 року

Головуючий М.В. Назарова
Судді: В.А. Коновалова
В.В. Кострицький