Справа № 634/182/24 
Провадження № 1-кп/634/19/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.03.2026 року	сел. Сахновщина Харківської області	

Сахновщинський районний суд Харківської області у складі: 
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,
обвинуваченого - ОСОБА_7 ,
захисника - ОСОБА_8 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Сахновщина Харківської області кримінальне провадження № 12023221090001187 від 22 листопада 2023 року за обвинуваченням: 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Мар`ївка, Сахновщинського району, Харківської області, громадянина України, не працюючого, одруженого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою:  АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,-

встановив:
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Законом України № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» (далі - Закон) відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 85 Конституції України та ст. 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затверджено Указ Президента України від 24.02.2022, яким в Україні з 24.02.2022 введено воєнний стан. Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану продовжено 26.03.2022. Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану продовжено 25.04.2022. Законом України від 22.05.2022 № 2263-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану продовжено. Законом України від 15.08.2022 № 2500-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану продовжено. Законом України від 16.11.2022 № 2738-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану продовжено. Законом України від 07.02.2023 № 2915-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану продовжено. Законом України від 02.05.2023 № 3057-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» строк дії воєнного стану продовжено.
Згідно Указу Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України від 03.03.2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №7113 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993, Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку проведення загальної мобілізації" № 2739-1Х від 16.11.2022, оголошено продовження загальної мобілізації, в тому числі і на території Харківської області.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» починаючи з 24.02.2022 по теперішній час в Україні діє особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися на збірні пункти ІНФОРМАЦІЯ_7 у строки зазначені в повістках.
ОСОБА_7 , будучи військовозобов`язаним, визнаним придатним до військової служби під час загальної мобілізації, будучи обізнаним про призов за мобілізацією отримав бойову повістку від 13.11.2023, про явку та заздалегідь попередженим про необхідність явки до ІНФОРМАЦІЯ_2 на 08:00 годину 17.11.2023 для відправки до військової частини, за відсутності поважних причин, не маючи підстав для відстрочки чи звільнення від призову за мобілізацією, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, діючи з прямим умислом, 17.11.2023 о 08:00 год. не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби та відправки до навчального центру, чим ухилився від призову на військову службу за мобілізацією, в особливий період.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою провину у інкримінованому йому злочині не визнав та пояснив, що його неодноразово викликали до ІНФОРМАЦІЯ_7 для уточнення даних. Документи щодо оформлення відстрочки у зв`язку з хворобою дружини до ІНФОРМАЦІЯ_7 особисто не подавав. Він проживає з дружиною яка хворіє і мала третю групу інвалідності але зараз у неї друга група інвалідності. Також він має трьох дітей, старший син проживає закордоном, другий син навчається і є студентом 4 - го курсу а також неповнолітню доньку яка перебуває на його утриманні. Бойову повістку йому вручили в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 14 або 15 листопада 2023 року а 17 листопада 2023 він поштою направив до ІНФОРМАЦІЯ_7 документи на відстрочку. 17 листопада 2023 о 11 годині йому зателефонував черговий ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо причини неявки по повістці і він йому повідомив, що разом з адвокатом оформив документи на відстрочку і поштою направив їх до ІНФОРМАЦІЯ_7. Також обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що направивши документи про оформлення відстрочки вважав, що повідомив про причини неявки по повістці на 17.11.2023 року.
На питання учасників судового засідання повідомив, що з осені 2022 року після уточнення даних в ІНФОРМАЦІЯ_7 він проходив ВЛК, отримав висновок ВЛК який не оспорював. Під час уточнення даних про стан здоров`я дружини не повідомляв. До моменту отримання бойової повістки до ІНФОРМАЦІЯ_7 щодо оформлення відстрочки не звертався.
Незважаючи на невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні даного кримінального правопорушення, на переконання суду його вина доведена доказами дослідженими в судовому засіданні.
Так допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є старостою Олійниківського старостинського округу Сахновщинської селищної ради пояснила, що ОСОБА_7 проживає в с. Мар`ївка Сахновщинської селищної ради, Берестинського району Харківської області разом з дружиною сином і донькою. Дружина обвинуваченого є інвалідом ІІ групи.
Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він працює на посаді старшого офіцера ІНФОРМАЦІЯ_3 . 13.11.2023 ОСОБА_7 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 , за результатами ВЛК він був визнаний придатним до військової служби, йому була виписана бойова повістка про відправку до військової частини на 17.11.2023, він повістку отримав, розписався але за повісткою для відправки не прибув. Також ОСОБА_10 повідомив, що ОСОБА_7 в ході бесіди з працівниками ІНФОРМАЦІЯ_7 повідомляв, що має право на відстрочку так як у нього дружина інвалід але документи на підтвердження вказаних обставин не надав. Про наявність відстрочки у ОСОБА_7 свідку стало відомо після звернення до правоохоронних органів з поданням. 
Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він у 2023 році працював на посаді начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 . В листопаді 2023 року він проходив лікування в шпиталі, обставини вказаної справи йому невідомі але він повідомив, що якщо військовозобов`язаний не з`явився по повістці для відправки до військової частини то на наступний день після неявки направляється повідомлення до правоохоронних органів. Повістка про відправку вручається якщо є висновок ВЛК за результатами військовозобов`язаний був визнаний придатним. Якщо військовослужбовець з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_7 то видається наказ ІНФОРМАЦІЯ_7 про відправку до військової частини. 
Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною обвинуваченого ОСОБА_7 і є інвалідом ІІ групи. ЇЇ чоловік перебуває на військовому обліку. Зі слів чоловіка йому в ІНФОРМАЦІЯ_7 вручили повістку, після того як він розписався в її отриманні йому повідомили що це бойова повістка. Після отримання повістки чи з`явився її чоловік чи ні їй невідомо але він не ухилявся. Також ОСОБА_12 повідомила, що її чоловік здійснює за нею постійний догляд і він скористався правом на відстрочку по догляду за нею як інвалідом. В судовому засіданні свідок надала для огляду пенсійне посвідчення та довідку МСЕК про інвалідність ІІ групи з 02.04.2024.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 повідомив, що обвинувачений ОСОБА_7 є його батьком, чи перебував батько на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_7, чи отримував він повістку, чи проходив ВЛК йому невідомо. Батько здійснює догляд за хворою матір`ю. 
Також в судовому засіданні були досліджені письмові докази.

Відомості, що містяться у витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12023221090001187 від 22.11.2023, зі змісту якого вбачається, що 21.11.2023 о 11.04 до ВП № 1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області надійшло повідомлення від т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_14 про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_7 визнаний придатним до військової служби за рішенням ВЛК та підлягає мобілізації. ОСОБА_7 вкручено повістку про необхідність прибути 17.11.2023 за адресою: АДРЕСА_2 . але останній у вказаний день не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Рапорт ст. інспектора ВП №1 Красноградського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_15 від 21.11.2023, згідно якого 21.11.2023 отримано від секретаря та зареєстровано ЄО за № 3250 від 21.11.2023, як порушення законодавства про мобілізацію. В результаті опрацювання вказаної інформації встановлено, що 21.11.2023 о 11 год. 04 хв. за адресою АДРЕСА_1 . Повідомлення про кримінальне правопорушення за ст. 336 КК України вчинене ОСОБА_7 . 
Повідомлення про кримінальне правопорушення за № 2182 від 18.11.2023 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_14 про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України;
Протокол огляду місця події від 06.12.2023, огляд розпочатого о 15 год. 35 хв., закінченого о 16 год. 10 хв. в присутності понятих ОСОБА_16 , ОСОБА_17 за участю ОСОБА_10 , згідно якого було оглянуто територію біля приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_10 добровільно видав: довідку військово-лікарської комісії ОСОБА_7 від 13.11.2023 за №2310; корінець повістки на ОСОБА_7 19.08.2022; корінець повістки на ОСОБА_18 від 07.04.2023; корінець бойової повістки на ОСОБА_7 від 13.11.2023. Вказані документи були вилучені.
Заява ОСОБА_10 від 06.12.2023 року про добровільну видачу: довідки військово-лікарської комісії ОСОБА_7 від 13.11.2023 за №2310, корінець повістки на ОСОБА_7 19.08.2022, корінець повістки на ОСОБА_18 від 07.04.2023, корінець бойової повістки на ОСОБА_7 від 13.11.2023;
Постанова слідчого СВ №1 СВ Красноградського РВП ГУ НП в Харківській області ОСОБА_19 від 06.12.2023 року про визнання речовими доказами, які добровільно видав ОСОБА_10 в ході проведення 06.12.2023 огляду місця події: довідки військово-лікарської комісії солдата ОСОБА_7 1971 р.н. виданої ІНФОРМАЦІЯ_5 за № 2310 від 13.11.2023 з номенклатурним номером № 471/1, повістки на ім`я ОСОБА_7 виданої начальником філії ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_20 19.08.2022 на прибуття ОСОБА_7 о 09:00 год. 22.08.2022, повістку на ім`я ОСОБА_7 виданої начальником філії ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_20 07.04.2023 на прибуття ОСОБА_7 о 09:00 год. 17.04.2023, бойову повістку на ім`я
 ОСОБА_7 виданої начальником філії 
ІНФОРМАЦІЯ_3 о 15:00 на прибуття ОСОБА_7 о 08:00 год. 17.11.2023.
Заява ОСОБА_7 про відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 від 17.11.2023, в якій останній посилаючись на абз. 11 ч.1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначає, що його дружина ОСОБА_12 , є інвалідом ІІІ групи. Крім того, ОСОБА_7 зазначає, що є прихожанином і членом церкви «Суламіта», християнин віри євангельської з 2002 року і не може тримати зброю в руках і вбивати людей через релігійні переконання.
Лист ІНФОРМАЦІЯ_3 за № 2304 від 04.12.2023 у якому на запит ОСОБА_7 від 17.11.2023 повідомлено, що надані документи не дають права на відстрочку від призову під час мобілізації, оскільки згідно абз.11 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»: не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані які мають дружину (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю та/або одне батьків чи батьків дружини (чоловіка) із числа осіб з інвалідністю І та ІІ групи за умови, що такі особи з інвалідністю не мають працездатних осіб, зобов`язаних відповідно до закону їх утримувати. 
Повідомлення про підозру від 22.12.2023 про те, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 336 КК України.
Лист ІНФОРМАЦІЯ_3 за № 7700 від 30.12.2023, щодо відстрочки від призову на військову службу ОСОБА_7 , згідно якого ІНФОРМАЦІЯ_6 розглянуто заяву і надані підтверджуючі документи про право отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, так як маєте дружину з інвалідністю третьої групи. За результатом розгляду, повідомляємо, що на підставі абзацу 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон) - Ви маєте право на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації та звільнення від призову на військову службу. Відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації діє поки існує обставина, яка дає право на відстрочку або дійсна відповідна норма статті 23 Закону. 
Повідомлення ОСОБА_7 про неможливість явки до відділу поліції від 16.12.2023.
Копія свідоцтва яке надано ОСОБА_7 , що він є прихожанином і членом церкви «Суламіта» Християн Віри Євангельської м. Первомайський Харківської області з 2002 року.
Крім того в судовому засіданні було досліджено речові докази:
- довідка військово-лікарської комісії № 2310 від 13.11.2023 року, номенклатурний номер 471/1, згідно якої солдат ОСОБА_7 , 1971 року народження, за результатами проведеного медичного огляду 13.11.2023 року, визнаний придатним до військової служби;
- корінець повістки команда НОМЕР_1 , ВОС НОМЕР_2, з якого вбачається, що 13.11.2023 о 15 год. ОСОБА_7 отримав повістку про явку 17.11.2023, за що розписався;
- корінець розписки на ім`я ОСОБА_7 , про явку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 9 год. 17.04.2023, яку одержав 07.04.2023 під особистий підпис;
- корінець розписки на ім`я ОСОБА_7 , про явку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 9 год. 22.08.2022, яку одержав 19.08.2023 під особистий підпис.
Вищевказані письмові та речові докази у кримінальному провадженні відповідають критеріям належності, допустимості, отримані у передбачений КПК України спосіб та підтверджують вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення.
Так, диспозицією ст. 336 КК України передбачено відповідальність за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
За приписами ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» під час мобілізації громадяни (військовозобов`язані та резервісти) зобов`язані з`явитися на збірні пункти ІНФОРМАЦІЯ_7 у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях (п. 1 ч. 3 цієї статті). У разі отримання повістки про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк (абз. 3 ч. 3 цієї статті).
Поважними причинами неприбуття громадянина у строк, визначений у повістці, які підтверджені документами відповідних уповноважених державних органів, установ та організацій (державної та комунальної форм власності), визнаються:
- перешкода стихійного характеру, хвороба громадянина, воєнні дії на відповідній території та їх наслідки або інші обставини, які позбавили його можливості особисто прибути у визначені пункт і строк;
- смерть його близького родича (батьків, дружини (чоловіка), дитини, рідних брата, сестри, діда, баби) або близького родича його дружини (чоловіка) (абз. 7 ч. 3 цієї статті).
Об`єкт правопорушення в широкому розумінні ним є суспільні відносини у сфері переведення економіки, діяльності органів влади, самоврядування, інших сфер і галузей країни на функціонування у період воєнного стану, а Збройних Сил України та інших воєнізованих формувань на організацію і штати воєнного часу. У більш вузькому розумінні це передбачений законом порядок підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших формувань на рівні, що забезпечує вимоги національної безпеки.
Об`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, проявляється в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку вчинюється шляхом вчинення певних дій). Ухилення від призову за мобілізацією у формі бездіяльності полягає у неявці до місця, визначеного у повістці або наказі військового комісара, зокрема до військового комісаріату для відправлення до військової частини. Злочин є закінченим з моменту неявки військовозобов`язаного до такого місця.
Суб`єктом злочину є громадяни України (або іншої країни) чоловічої або жіночої статі - військовозобов`язані, які підлягають мобілізації, резервісти.
Суб`єктивна сторона вказаного кримінального правопорушення характеризується прямим умислом, тобто коли військовозобов`язаний усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії чи бездіяльності), передбачав його суспільно небезпечні наслідки і бажав їх настання.
Отже, дії особи матимуть склад злочину, передбаченого ст. 336 КК України, у разі якщо вона під час мобілізації на особливий період, отримавши повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7, без визначених законом поважних причин, не з`явилася у зазначені у цій повістці місце та строк до збірного пункту ІНФОРМАЦІЯ_7 для відправлення до військової частини.
Доводи сторони захисту про те, що після повідомлення про підозру від 22.12.2023  ОСОБА_7   30.12.2023 отримав відстрочку, не впливають на кваліфікацію його діяння.
Так кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 передбачене ст. 336 КК України, було вчинено 17 листопада 2023 року в момент, коли обвинувачений, будучи придатним до служби та не маючи законної відстрочки, умисно ухилився від відправлення до військової частини.
Факт отримання правового статусу, що надає відстрочку, після вчинення злочину, не може слугувати підставою для його виправдання або зміни кваліфікації вчиненого діяння.
Відносно доводів сторони захисту щодо неможливості проходження військової служби з міркувань релігійних переконань обвинуваченого, то суд зазначає наступне.
Так, питання, аналогічне тому, яке заявлено стороною захисту, було предметом розгляду та оцінки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду. За результатами розгляду об`єднана палата у постанові від 27 жовтня 2025 року (справа № 573/838/24, провадження № 51-603кмо25) сформулювала висновок щодо правозастосування, відповідно до якого законодавство України не передбачає можливості відмови від виконання обов`язку проходити військову службу за призовом під час мобілізації, яка ґрунтується на релігійних або інших переконаннях. Такі переконання не можуть бути підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності у разі її ухилення від мобілізації у значенні ст. 336 КК України. Призов на військову службу під час мобілізації не скасовує права на сумлінну відмову від носіння та/або використання зброї.
Як зазначила об`єднана палата, право сповідувати свою релігію або переконання не є абсолютним. Частина 2 ст. 35 Конституції України, ч. 3 ст. 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права і ч. 2 ст. 9 Конвенції з прав людини і основоположних свобод допускають таке обмеження в інтересах громадського порядку або безпеки, здоров`я чи моралі, а також захисту прав і свобод інших людей. Усі ці положення вимагають, щоб таке обмеження було встановлено законом і було виваженим (пропорційним до заявленої мети). Як і в інших випадках, закон, який визначає застосування таких обмежень, має бути чітким, зрозумілим для відповідної особи, а його застосування має бути передбачуваним та точним, щоб захистити особу від свавілля.
Об`єднаною палатою було враховано, що положення ст. 18 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права не допускають відступу за будь-яких обставин. Відступ від зобов`язань, передбачених ст. 9 Конвенції з прав людини і основоположних свобод , допускається відповідно до її ст. 15, однак з 4 квітня 2024 року заявлений раніше Україною відступ від зобов`язань за цією статтею було відкликано. Таким чином, ці положення міжнародних договорів діють у повному обсязі.
Законодавець чітко відрізняє два види військової служби: строкову військову службу та військову службу за призовом під час мобілізації. Якщо в разі призову на строкову військову службу для сумлінного відмовника доступна можливість замінити таку службу альтернативною відповідно до Закону України «Про альтернативну (невійськову) службу», то в разі призову під час мобілізації закон не передбачає такої можливості й, відповідно, процедури заміни. На думку об`єднаної палати, національне законодавство відповідає критеріям доступності і чіткості. Також не викликає сумніву, що неможливість для військовозобов`язаного відмовитися від призову під час мобілізації є свідомим й послідовним вибором законодавця.
Об`єднана палата вважала, що неможливість відмовитися від військової служби на підставі переконань також має легітимну мету в ситуації, в якій перебуває держава. Адже українське суспільство змушене захищатися від військового нападу сусідньої держави. Військові дії агресора мають широкомасштабний характер й охопили майже всі області України, протяжність лінії оборони сягнула значної частини її кордону. Україна обороняється від нападу держави, яка значно переважає її за площею, кількістю населення, озброєння, а також володіє ядерною зброєю. Ці та інші фактори можуть характеризуватися як непередбачувана та виключна ситуація (див., наприклад, рішення у справі «Cristian-Vasile Terhes against Romania» від 13 квітня 2021 року, № 49933/20).
У такій ситуації загальну військову мобілізацію оголошено з легітимною метою оборони від агресії, яка загрожує існуванню нації. Захист нації та життя її людей може розглядатися як легітимний інтерес у громадській безпеці для захисту прав і свобод інших людей, включно й цивільних осіб. Якщо існування України поставлено під загрозу, то держава повинна вжити всіх можливих заходів для самозбереження (у тому числі мобілізації військовозобов`язаних). Така легітимна мета дозволяє державі впроваджувати пропорційні обмеження, у тому числі виключати можливість відмови від військової служби з міркувань, зумовлених певними переконаннями.
Об`єднана палата не залишила поза увагою посилання сторони захисту на численні рішення ЄСПЛ, що стосуються відмови від військової служби через релігійні переконання (зокрема, рішення «Bayatyan v. Armenia» від 7 липня 2011 року, № 23459/03). Погоджуючись з тлумаченням ЄСПЛ ст. 9 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в контексті сумлінної відмови від військової служби, об`єднана палата, однак, вважає, що ситуація, в якій перебуває Україна внаслідок масштабної агресії з боку російської федерації, не дає можливості вважати висновки ЄСПЛ, які стосувалися подій в обстановці мирного часу, беззастережно застосовними до питання, яке вирішує об`єднана палата.
Об`єднана палата не вбачала підстав вважати, що право на заміну виконання військового обов`язку альтернативною (невійськовою) службою, гарантоване ч. 4 ст. 35 Конституції України, поширюється на ситуацію, що загрожує існуванню нації. Відповідно підхід законодавця, який виключив можливість такої заміни, відповідає ст. 35 Конституції в сукупності зі статтями 17 та 65 Основного Закону України.
За таких обставин, на думку об`єднаної палати, законодавство, яке виключає можливість сумлінної відмови від призову під час мобілізації (в тому числі ст. 336 КК, яка слугує забезпеченню призову під час мобілізації), не суперечить ст. 35 Конституції України.
Щодо пропорційності такого обмеження об`єднана палата визнала, що примус до військової служби є важким тягарем для будь-якої особи, змушуючи її переглянути свої плани, погляди і переконання, стосунки з близькими і суспільством. Для особи, яка сумлінно й послідовно переконана в недопустимості застосування зброї, такий тягар має певний додатковий елемент.
Об`єднана палата визнала, що відмова від носіння і використання зброї утворює ядро певних релігійних або нерелігійних переконань, тому мотиви такої відмови не можуть бути проігноровані навіть у разі служби за мобілізацією, їх необхідно брати до уваги для правильного визначення співвідношення свободи совісті та легітимних обмежень.
Водночас об`єднана палата вважала, що ситуація, у якій перебуває держава, позначається також і на обсязі права на сумлінну відмову, тому не погодилася з доводами захисту щодо абсолютної неможливості для сумлінного відмовника бути призваним за мобілізацією з міркувань, які виходять за межі носіння або використання зброї. Наприклад, на думку об`єднаної палати, необхідність підкоритися військовому керівництву і правилам служби, що не пов`язані з носінням і використанням зброї, не є настільки істотним втручанням у свободу сповідувати свої переконання, щоб вважати їх непропорційними за ситуації, в якій такі обмеження запроваджені.
З огляду на вищенаведене об`єднана палата констатувала, що законодавство не допускає відмову від призову під час мобілізації з міркувань релігійних або інших переконань, навіть якщо їх щирість і послідовність не ставиться під сумнів, і така відмова зумовлює відповідальність за ст. 336 КК, а обмеження свободи сповідувати свої релігійні або нерелігійні переконання має легітимну мету. Разом з тим, релігійні та інші переконання мають враховуватися під час проходження військової служби за мобілізацією й не можуть спричинювати виконання сумлінним відмовником наказів, пов`язаних з носінням або використанням зброї.
Такої ж позиції притримується суд під час розгляду цього кримінального провадження про те, що призов на військову службу ОСОБА_7 під час мобілізації в період воєнного стану в Україні є законним, а його дії є ухиленням від призову на військову службу під час мобілізації в розумінні ст. 336 КК України.
Крім того, слід звернуту увагу, що під час судових дебатів та в останньому слові обвинувачений ОСОБА_7 повідомив, що частково визнає вину, а саме щодо несвоєчасного оформлення документів які дають право на відстрочку, а також зазначив що якщо б йому було запропоновано проходження альтернативної служби він відмовився від даної пропозиції оскільки не може залишити дружину яка хворіє і потребує постійного догляду.
Відповідно до ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Проаналізувавши сукупність зібраних доказів, суд прийшов до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України, за обставин встановлених судом, доведена повністю, що вказані докази не суперечать критерію доведення вини особи «поза розумним сумнівом», згідно якого передбачається доведення стороною обвинувачення перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів того, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні злочину, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі "Кобець проти України", заява № 16437/04).
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ст. 366 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Вирішуючи питання за вид та міру покарання обвинуваченому, суд приймає до уваги ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, пом`якшуючі та обтяжуючі покарання обставини, особу винного, матеріали досудової доповіді уповноваженого органу з питань пробації.
За приписами ст. 50 КК України покарання є заходом примусу,що застосовується від імені держави за вироком суду до особи,визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення,і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має наметі не тільки кару,а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими,так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Суд також враховує, що згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Ухилення від захисту Батьківщини в період воєнного стану під час військової агресії ворога свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого кримінального правопорушення, оскільки створює загрозу для безпеки держави у сфері оборони, може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.
У зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України захист незалежності та територіальної цілісності держави набув особливого значення для кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами. Наслідки ухилення осіб від військової служби в цих умовах через призначене їм покарання мають досягати такої мети, яка зможе запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. В іншому випадку не призначення реального покарання може сформувати негативну думку інших військовозобов`язаних щодо своєї діяльності, матиме вплив на їх бойовий дух та мотивацію, а також жодним чином не сприятиме дотриманню мети та принципів призначення покарання.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 квітня 2024 року в справі №669/398/23.
Обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, одружений, має сім`ї: дружина ОСОБА_12 , син ОСОБА_18 1995 року народження, син ОСОБА_13 2005 року народження, дочка ОСОБА_21 2010 року народження, здійснює догляд за дружиною, яка є особою з інвалідністю ІІ групи, 30.12.2023 оформив відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, офіційно не працевлаштований, є прихожанином і членом церкви «Суламіта» ОСОБА_22 з 2002 року, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не знаходиться, раніше не судимий.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 66 КК України судом не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , відповідно до ст. 67 КК України судом не встановлено.
Згідно ч.1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок суд також приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого ОСОБА_7  від 07.01.2024 року, згідно якої Красноградський РС №3 філії ДУ «Центр пробації» в Харківській області вважає, що у обвинуваченого середній ризик вчинення повторного кримінального правопорушення, та середній ризик небезпеки для суспільства. Орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_7 можливе без позбавлення волі та не становить високої небезпеки для суспільства. На думку органу пробації, виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення нагляду та застосування соціально-виховних заходів, що необхідні для виправлення та запобігання вчиненню повторних кримінальних правопорушень.
Обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, суд виходить із положень ст.50 КК України й зауважує, що кримінальне покарання повинно бути справедливим балансом з однієї сторони між необхідністю застосування заходів примусу внаслідок вчиненого кримінального правопорушення та усвідомлення винною особою необхідності її понести, та з іншої сторони такі заходи примусу мають бути достатніми для перевиховання особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Тобто, обвинуваченому має бути призначене справедливе покарання за вчинене ним діяння.
Верховний Суд у постанові від 01.02.2018 у справі №634/609/15-к роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, сукупність таких факторів як скоєння обвинуваченим нетяжкого (хоча й актуального для сьогодення) злочину, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу винного який одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, здійснює догляд за дружиною з інвалідністю ІІ групи, що дає йому право на оформлене відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією, яка може бути продовжена з огляду на безтерміновість групи інвалідності дружини, вперше притягується до кримінальної відповідальності, висновок уповноваженого органу з питань пробації (який з огляду на середні ризики зводиться до можливості виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства), суд находить тими виключними обставинами, з якими законодавець у ч.1 ст.75 КК України пов`язує можливість виправлення засудженого без відбування покарання шляхом звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Тому, враховуючи викладені обставини, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з застосуванням ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки.
Саме таке покарання на думку суду буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, дасть можливість перевиховатись без ізоляції від оточуючих, в умовах запровадженого в державі воєнного стану бути потрібним шляхом залучення до виконання суспільно корисних робіт, відповідатиме визначеній у ст. 50 КК України меті покарання.
Призначення ж у даній справі за вищеозначених конкретних обставин ОСОБА_7 покарання у виді реального позбавлення волі становитиме для обвинуваченого явно несправедливе покарання й надмірний тягар, суперечитиме як меті, так і загальним засадам призначення покарання.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався і підстав його застосування суд не вбачає, враховуючи і відсутність таких клопотань з боку сторони обвинувачення.
Долю речових доказів суд вирішує на підставі положень ст.100 КПК України.
Процесуальні витрати відсутні.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 370, 371, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд -
 у х в а л и в:
ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком суду, з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки, поклавши на нього відповідно до ст.76 КК України наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, а також додатково покласти обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався і підстав його застосування суд не вбачає.
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме: довідка військово-лікарської комісії № 2310 від 13.11.2023 року; корінець повістки команда НОМЕР_1, ВОС НОМЕР_2; корінець розписки на ім`я ОСОБА_7 , про явку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 9 год. 17.04.2023; корінець розписки на ім`я ОСОБА_7 , про явку за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 на 9 год. 22.08.2022 залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений в порядку статті 392 КПК України до Харківського апеляційного суду через Сахновщинський районний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: