ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
пр. Волі, 54а, м. Луцьк, 43010, тел./факс 72-41-10 E-mail: inbox@vl.arbitr.gov.ua Код ЄДРПОУ 03499885
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
15 квітня 2026 року 	справа № 903/118/26	

Господарський суд Волинської області у складі судді Дем`як В.М., розглянувши у приміщенні Господарського суду Волинської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи №903/118/26
за позовом: Благодійної організації "МІЖНАРОДНИЙ БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД "НОВА ЮКРЕЙН"
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Рашкевич Галини Василівни
про стягнення 89 473, 19 грн.

Встановив: Благодійна організації "МІЖНАРОДНИЙ БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД "НОВА ЮКРЕЙН" звернулась до Господарського суду Волинської області з позовом до Фізичної особи-підприємця Рашкевич Галини Василівни про стягнення 89 473, 19 грн. попередньої оплати.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем зобов`язань в частині повернення суми попередньої оплати.
Ухвалою суду від 16.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Ухвала суду від 16.02.2026 про відкриття провадження у справі, була надіслана електронною поштою в електронний кабінет позивача - Благодійної організації "МІЖНАРОДНИЙ БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД "НОВА ЮКРЕЙН" та відповідно до довідки Господарського суду Волинської області була доставлена до електронного кабінету 16.02.2026.
Ухвала суду від 16.02.2026 була направлена відповідачу Фізичній особі-підприємцю Рашкевич Галині Василівні, за адресою зазначеною в позовній заяві ( АДРЕСА_1 та повернута з відміткою відділення поштового зв`язку "за закінченням терміну зберігання".
Відповідно до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ФОП Рашкевич Галині Василівні, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Частиною 5 статті 176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини четвертої статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до частини 11 статті 242 Господарського процесуального кодексу України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Згідно з частиною 4 статті 89 Цивільного кодексу України відомості про місцезнаходження юридичної особи вносяться до Єдиного державного реєстру.
За приписами частини 1 статті 7 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань" Єдиний державний реєстр створюється з метою забезпечення державних органів та органів місцевого самоврядування, а також учасників цивільного обороту достовірною інформацією про юридичних осіб, громадські формування, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців з Єдиного державного реєстру.
Так, на виконання приписів Господарського процесуального кодексу України, копія ухвали від 16.01.2026 про відкриття провадження у справі №903/118/26 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адреси місцезнаходження відповідача, зазначені в позовній заяві, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: (Україна, 43000, Волинська обл., Луцький р-н, місто Луцьк, вул. Яровиця, будинок 17, квартира 100).
Враховуючи відсутність в матеріалах справи підтверджень наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку, суд вважає, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Сам лише факт не отримання заявником кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася в суд у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною не виконання ухвали суду, оскільки зумовлений не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.
Суд також звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника.
Отже, суд належним чином виконав свій обов`язок щодо повідомлення відповідача про розгляд справи.
Водночас, 20.02.2026 через відділ документального забезпечення та контролю суду від ФОП Рашкевич Галини Василівни надійшов відзив на позовну заяву за вх. №01-75/329/26, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволені позову повністю.
Судом враховано, що в силу вимог частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Критерії оцінювання "розумності" строку розгляду справи є спільними для всіх категорій справ (цивільних, господарських, адміністративних чи кримінальних). Це - складність справи, поведінка заявника та поведінка органів державної влади (насамперед, суду). Відповідальність держави за затягування провадження у справі, як правило, настає у випадку нерегулярного призначення судових засідань, призначення судових засідань з великими інтервалами, затягування при передачі або пересиланні справи з одного суду в інший, невжиття судом заходів до дисциплінування сторін у справі, свідків, експертів, повторне направлення справи на додаткове розслідування чи новий судовий розгляд.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, а збільшення кількості звернень до Європейського суду з прав людини не лише погіршує імідж нашої держави на міжнародному рівні, але й призводить до значних втрат державного бюджету.
Частиною 2 статті 252 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться.
При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення (частина 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно з частиною 4 статті 240 Господарського процесуального кодексу України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні дані, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, встановив:
22 серпня 2024 року між Благодійною організацією "МІЖНАРОДНИЙ БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД "НОВА ЮКРЕЙН" (Позивач, орендар) та Фізичною особою-підприємцем Рашкевич Галиною Василівною (Відповідач, орендодавець) було укладено договір оренди № 22/08/2024-1 (далі - договір) нежитлового приміщення (групи приміщень) № 10, загальною площею 291,90 кв.м., що розташоване за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Пасіки- Зубрицькі, вул. Дорожна, 60, кадастровий номер земельної ділянки: 4623685100:04:000:2828, включаючи спільні інженерні мережі та прилеглу територію (далі - об`єкт оренди).
Пунктом 1.1. договору передбачено, що в порядку та на умовах, визначених даним Договором, Орендодавець зобов`язується передати, а Орендар зобов`язується прийняти в платне, строкове користування Об`єкт оренди.
Відповідно до п. 2.1. Договору, мета використання Об`єкта оренди визначена як складське приміщення (цільове призначення).
Актом приймання-передачі Об`єкта оренди в оренду від 02.09.2024 cторони зафіксували, що відповідач передав, а позивач прийняв в оренду об`єкт оренди.
Як вбачається з пункту 6.1. договору, Орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати Орендодавцеві плату за користування Об`єктом оренди на умовах і в порядку, встановлених даним Договором, і розмірі погодженому Сторонами у Розрахунку плати за оренду за користування Об`єктом оренди, який додається до Договору (Додаток № 1) і є невід`ємною частиною даного Договору. Плата за оренду встановлюється в гривнях і сплачується шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця на підставі виставленого рахунку.
Пункт 6.5. Договору встановлює, що Плата за оренду перераховується на поточний рахунок Орендодавця щомісячно до 20 (двадцятого) числа поточного місяця оренди за кожен наступний.
Відповідно до пункту 6.12. Договору, в якості забезпечення своїх зобов`язань за договором, Орендар до "30" вересня 2024 року включно, зобов`язаний сплатити Орендодавцеві Передоплату за останній місяць оренди в розмірі Плати за оренду, встановленої Договором за один повний календарний місяць користування Об`єктом оренди.
На виконання даної умови договору, Відповідач виставила рахунок №1 від 22.08.2024 на суму у розмірі 89 473,19 грн (передоплата за останній місяць оренди).
10.09.2024 позивачем було сплачено передоплату за останній місяць оренди згідно з вказаного вище рахунку (платіжна інструкція №2838 від 10.09.2024 про сплату передоплати за останній місяць на суму у розмірі 89 473,19 грн.).
Надалі позивачем орендна плата за використання об`єкта оренди сплачувалась відповідно до умов договору на підставі виставлених рахунків відповідачем.
Додатковою угодою № 1 від 05.09.2025 до договору сторони продовжили строк дії договору до 30.09.2026 включно.
На виконання зобов`язань за договором, 10.10.2025 позивачем було сплачено орендну плату за листопад 2025 року у розмірі 89 472,57 грн. та 14.11.2025 було сплачено орендну плату за грудень 2025 року у розмірі 90 569,73 грн. (платіжні інструкції №6223 від 10.10.2025 та №6528 від 14.11.2025).
Позивач зазначає, що 19 листопада 2025 року внаслідок ракетного удару, здійсненого в рамках збройної агресії російської федерації проти України, Об`єкт оренди було повністю знищено, що унеможливило будь-яке його подальше використання за цільовим призначенням (акт комісійного обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії рф № 3 від 21.11.2025, акт ДСНС про пожежу від 20.11.2025 та сертифікату ТПП №4600-25-2784 від 23.12.2025 про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили).
Отже, починаючи з 19.11.2025 фактичне користування орендованим приміщенням стало об`єктивно неможливим через обставини непереборної сили, які не залежали від волі та дій орендаря.
26 листопада 2025 року позивач надіслав відповідачу лист №26/11/25-1 про одностороннє розірвання договору оренди № 22/08/2024-1 від 22.08.2024 та договору про надання послуг №П2/Ч1/П10/УТР2 від 13.12.2024 у зв`язку зі знищенням об`єкта оренди ракетним ударом 19.11.2025, що унеможливило його подальше використання за цільовим призначенням. 
У листі також було заявлено вимогу про повернення забезпечувального платежу - передоплати за останній місяць оренди в сумі 89 473,19 грн., невикористаної частини орендної плати за листопад 2025 року в сумі 35 789,03 грн. та орендної плати за грудень 2025 року в сумі 90 569,73 грн. (загалом 215 831,95 грн), оскільки орендна плата та будь-які платежі за послуги з утримання майна з 19.11.2025 не підлягають нарахуванню та сплаті на підставі частини 6 статті 762 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
10 грудня 2025 року відповідач надала відповідь на лист позивача, у якому підтвердила факт повного знищення складу 19.11.2025 внаслідок ракетно-дронової атаки рф. У зазначеній відповіді відповідач прямо визнала дану подію обставиною непереборної сили (форс-мажором).
Також відповідач у цьому ж листі визнала наявність заборгованості перед позивачем у сумі 123 376,34 грн (невикористана орендна плата за листопад-грудень 2025 року) та підтвердила, що орендні відносини призупинені з дати фактичного знищення приміщення.
28.11.2025 відповідач повернула позивачу кошти в сумі 89 472,57 грн.
Водночас, відповідач відмовилася повертати забезпечувальний платіж (передоплату за останній місяць оренди) у сумі 89 473,19 грн, мотивуючи це тим, що дані кошти нібито: були використані нею на оплату агентських послуг (брокерів) та електромонтажні роботи на вимогу орендаря; виконували функцію "покриття ризиків власника" та "гарантії укладення договору"; "вже зіграли свою економічну функцію", забезпечивши Позивачу доступ до об`єкта.
При цьому, 15-16.12.2025 Сторонами було підписано Акт надання послуг №11 від 18.11.2025, яким зафіксовано обсяг та вартість фактично наданих відповідачем орендних послуг. Зазначеним актом підтверджено, що послуги з оренди Об`єкта оренди надавалися виключно за період з 01 по 18.11.2025 на загальну суму 53 683,54 грн., тобто до моменту повного знищення об`єкта оренди 19.11.2025.
Позивач зазначає, що підписання акту у грудні 2025 року носило виключно фіксуючий (обліковий) характер та не підтверджує надання будь-яких орендних послуг після 18.11.2025, що ще раз свідчить про відсутність правових підстав для нарахування орендної плати та утримання будь-яких платежів після знищення Об`єкта оренди. Водночас, зазначений Акт не містить положень про зарахування забезпечувального платежу (передоплати за останній місяць оренди) у рахунок наданих послуг.
23 грудня 2025 року відповідачем додатково було повернуто позивачу кошти в сумі 33 903,77 грн., що складають невикористану частину орендної плати за листопад 2025 року, розраховану пропорційно періоду неможливості користування Об`єктом оренди, а також залишок передоплати орендної плати за грудень 2025 року.
05 січня 2026 року представником позивача було направлено на електронну адресу Відповідача (galinarash314@gmail.com) Вимогу (претензію) про повернення забезпечувального платежу та невикористаної частини орендної плати за Договором оренди № 22/08/2024-1 від 22.08.2024 
Дану Вимогу (претензію) також було відправлено Відповідачу засобами поштового зв`язку АТ "УКРПОШТА" цінним листом з описом вкладення за трек-номером: 0100101280530.
У зазначеній Вимозі (претензії) представник Позивача, посилаючись на факт знищення Обєєкта оренди та припинення зобов`язань за lоговором на підставі ст. 607 ЦК України, просила (вимагала) повернути забезпечувальний платіж (передоплату за останній місяць оренди) у сумі 89 473,19 грн та невикористану частину орендної плати за листопад-грудень 2025 року у загальній сумі 2 982,42 грн (загалом 92 455,61 грн).
05 січня 2026 року у відповідь на надіслану Вимогу (претензію) Відповідач направила на електронну адресу представника Позивача лист, у якому зазначила, що умови Договору нібито залишилися незмінними після укладення Додаткової угоди від 05.09.2025, а тому вважає Договір дійсним, а дії Позивача - достроковим розірванням. Замість припинення договору Відповідач запропонувала його "призупинення".
06.01.2026 Відповідач направила ще одну відповідь безпосередньо Позивачу, у якій знову наголосила, що не визнає припинення Договору. Відповідач стверджує, що має намір відновити Об`єкт оренди, а забезпечувальний платіж (передоплата за останній місяць) нібито "не втратив свого цільового призначення", оскільки його зарахування лише "відкладено" на час відновлення приміщення.
11 січня 2026 року відповідач здійснила повернення невикористаної частини орендної плати за листопад 2025 року, яка розрахована пропорційно періоду неможливості користування Об`єктом оренди, та залишок передоплати орендної плати за грудень 2025 року (з урахуванням повернутої суми) на суму у розмірі 2 982,42 грн. (платіжна інструкція №13503096 від 11.01.2026).
Враховуючи вищевикладене, позивач вважає таку позицію відповідача юридично неспроможною, суперечливою та непослідовною, відтак позивач звернувся до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 89 473,19 грн., що є забезпечувальним платежем (передоплатою за останній місяць оренди) за договором оренди № 22/08/2024-1 від 22.08.2024.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина 1 статті 759 ЦК України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 762 Цивільного кодексу України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за найм (оренду) майна вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Пунктом 6.5. договору встановлено, що плата за оренду перераховується на поточний рахунок Орендодавця щомісячно до 20 (двадцятого) числа поточного місяця оренди за кожен наступний.
Відповідно до пункту 6.12. Договору, в якості забезпечення своїх зобов`язань за договором, Орендар до "30" вересня 2024 року включно, зобов`язаний сплатити Орендодавцеві Передоплату за останній місяць оренди в розмірі Плати за оренду, встановленої Договором за один повний календарний місяць користування Об`єктом оренди.
10.09.2024 позивачем було сплачено передоплату за останній місяць оренди згідно платіжної інструкції №2838 від 10.09.2024 на суму 89 473,19 грн.
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем орендна плата за використання об`єкта оренди сплачувалась відповідно до умов договору на підставі виставлених рахунків відповідачем, зокрема 10.10.2025 позивачем було сплачено орендну плату за листопад 2025 року у розмірі 89 472,57 грн. та 14.11.2025 було сплачено орендну плату за грудень 2025 року у розмірі 90 569,73 грн. (платіжні інструкції №6223 від 10.10.2025 та №6528 від 14.11.2025).
Водночас, 19.11.2025 внаслідок ракетного удару, здійсненого в рамках збройної агресії російської федерації проти України, Об`єкт оренди було повністю знищено, що унеможливило будь-яке його подальше використання його за цільовим призначенням.
Суд встановив, що факт повного знищення Об`єкта оренди підтверджується долученими до матеріалів справи актом про пожежу від 20.11.2025, складеним ГУ ДСНС України у Львівській області, актом комісійного обстеження №3 від 21.11.2025, затвердженим заступником голови комісії Давидівської сільської ради, сертифікатом ТПП №4600-25-2784 від 23.12.2025 про форс-мажорні обставини. 
Отже, починаючи з 19.11.2025 фактичне користування орендованим приміщенням стало об`єктивно неможливим через обставини непереборної сили, які не залежали від волі та дій орендаря.
26 листопада 2025 року позивач надіслав відповідачу лист №26/11/25-1 про одностороннє розірвання договору оренди № 22/08/2024-1 від 22.08.2024 та договору про надання послуг №П2/Ч1/П10/УТР2 від 13.12.2024 у зв`язку зі знищенням об`єкта оренди ракетним ударом 19.11.2025, що унеможливило його подальше використання за цільовим призначенням (а.с. 42).
10 грудня 2025 року відповідач надала відповідь на лист позивача, у якому підтвердила факт повного знищення складу 19.11.2025 внаслідок ракетно-дронової атаки рф. У зазначеній відповіді відповідач прямо визнала дану подію обставиною непереборної сили (форс-мажором) (а.с. 43). Також відповідач у цьому ж листі визнала наявність заборгованості перед позивачем у сумі 123 376,34 грн (невикористана орендна плата за листопад-грудень 2025 року) та підтвердила, що орендні відносини призупинені з дати фактичного знищення приміщення.
Згідно з частиною 1 статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.
Однією з таких підстав є неможливість виконання зобов`язання, якщо вона спричинена обставинами, за які жодна зі Сторін не відповідає (стаття 607 ЦК України).
Предметом договору оренди відповідно до статей 759, 760 ЦК України може бути лише індивідуально визначена неспоживна річ, яка фактично існує та може перебувати у користуванні.
Згідно ст. 607 ЦК України зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.
Відповідно до частини 6 статті 762 ЦК України, наймач звільняється від обов`язку сплачувати орендну плату за весь час, протягом якого майно не могло бути використане з причин, за які він не відповідає.
Отже, у зв`язку з повним знищенням об`єкта оренди зобов`язання орендодавця щодо надання майна в користування припинилося через неможливість виконання.
Водночас, суд приймає до уваги також і ту обставину, що після повного знищення складу 19.11.2025, відповідачем було повернуто частину орендної плати за листопад 2025 року та повної суми за грудень 2025 року (платіжні інструкції № 36520657 від 28.11.2025, № 30366132 від 23.12.2025 та №13503096 від 11.01.2026).
Суд зазначає, що грошова сума, яка не забезпечує виконання умов договору, є сумою, яка перераховується згідно договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар, який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані, є авансом (попередньою оплатою). При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.
Наведений правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду у справі № 918/631/19 від 22.09.2020 та у справі № 910/12382/17 від 21.02.2018.
Згідно з приписами ч. 4 ст. 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Водночас, на відміну від завдатку, аванс це лише спосіб платежу. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання. Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.
Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 у справі № 296/10217/15-ц.
Вирішуючи питання про повернення відповідачем позивачу суми гарантійного платежу суд враховує, що, як слідує з установлених обставин справи договором оренди було визначено єдину мету внесення гарантійного платежу - забезпечення права орендодавця на отримання визначеної плати за користування приміщенням. Інші цілі, на які може бути використаний такий платіж, договором не передбачені.
Умовами Договору, а саме пунктами 6.12. та 6.14. Договору, чітко визначено правову природу сплаченого платежу та цільове призначення цього платежу - передоплата за останній місяць оренди.
Як вбачається з пункту 6.12. Договору, в якості забезпечення своїх зобов`язань за Договором, Орендар до "30" вересня 2024 року включно, зобов`язаний сплатити Орендодавцеві Передоплату за останній місяць оренди в розмірі Плати за оренду встановленої Договором за один повний календарний місяць користування Об`єктом оренди.
Пункт 6.14. Договору встановлює, що Передоплата за останній місяць оренди підлягає зарахуванню в рахунок сплати Орендарем Плати за оренду за останній місяць користування Об`єктом оренди тільки після припинення строку дії даного Договору або розірвання Договору на умовах Договору та/або відповідно до чинного законодавства України та виключно після виконання Орендарем наступних умов: сплати всіх платежів, неустойки (штрафів, пені), інших грошових зобов`язань за цим Договором; відсутності пошкоджень Об`єкта оренди або оплата всіх витрат за можливий ремонт та прибирання після звільнення Об`єкта оренди; виконання всіх інших зобов`язань перед Орендодавцем.
Тобто, у договорі оренди було погоджено право орендодавця на використання платежу виключно для покриття несплаченої частини орендної плати за останній місяць оренди.
Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду 29.05.2024 у справі №910/2491/23.
З урахуванням викладеного, зважаючи на відсутність заборгованості з орендної плати за час користування орендованим майном, суд вважає, що передоплата/гарантійний платіж підлягає поверненню позивачу.
Так, частиною 6 статті 762 ЦК України визначено, що наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Для застосування норми частини 6 статті 762 ЦК України та звільнення наймача від плати за користування орендованим майном, визначальною умовою такого звільнення є наявність обставин, за які орендар не відповідає. Тобто, наймач повинен довести обставини, які свідчать про те, що майно не використовувалося або не могло бути використане, і він не відповідає за ці обставини. Підставою звільнення від зобов`язання сплачувати орендну плату ця норма визначає об`єктивну неможливість використовувати передане в оренду майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає. При оцінці таких обставин презюмується незмінність умов господарювання (користування майном) чи стану об`єкта оренди, а орендар повинен подати докази наявності тих обставин, на які він посилається в обґрунтування своїх вимог, а також довести, що ці обставини виникли з незалежних від нього причин, зокрема, внаслідок зміни кон`юнктури на ринку товарів, робіт, послуг, з вини орендодавця, через дію непереборної сили тощо. Якщо орендар з незалежних від нього обставин протягом певного часу був повністю позбавлений можливості користуватися орендованим майном, то на підставі цієї норми він вправі порушувати питання про повне звільнення його від внесення орендної плати. При цьому, у частині 6 статті 762 ЦК України відсутній вичерпний перелік обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин та засобів їх підтвердження.
Аналогічна правова позиція відображена в постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.05.2019 у справі № 914/1248/18, від 27.08.2019 у справі №914/2264/17, від 08.07.2021 у справі №910/8040/20 та від 12.04.2023 у справі №910/14244/20.
Отже, обов`язок зі сплати орендної плати припинився з моменту знищення складу 19.11.2025 внаслідок ракетно-дронової атаки рф.
Більше того, місяця оренди фактично не настало, правова підстава для використання предоплпти/гарантійного платежу зникла.
В матеріалах справи відсутні докази повернення відповідачем позивачу передоплати/гарантійного платежу.
У зв`язку з чим, вимога позивача щодо стягнення з відповідача 89 473, 19 грн. попередньої оплати є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Також суд зазначає, що гарантійний платіж - це і забезпечувальна обставина і авансовий платіж, залежно від умов договору.
Якщо його основна функція забезпечити виконання зобов`язань (наприклад, покрити збитки), то він є забезпечувальним платежем (також називають завдатком або заставою).
Якщо ж він є передоплатою за майбутні послуги чи товар і сторони в договорі визначили, що гарантійний платіж виконує функцію оплати останнього місяця оренди, то це авансовий платіж.
Так, пунктом 6.12. Договору, в якості забезпечення своїх зобов`язань за Договором, Орендар до "30" вересня 2024 року включно, зобов`язаний сплатити Орендодавцеві Передоплату за останній місяць оренди в розмірі Плати за оренду встановленої Договором за один повний календарний місяць користування Об`єктом оренди.
Таке формулювання свідчить, що платіж має характер авансового платежу за майбутній період користування приміщенням, а не забезпечувального зобов`язання.
У постанові Верховного Суду від 29.05.2024 у справі № 910/2491/23 зроблено висновок про те, що для визначення правової природи гарантійного платежу вирішальне значення має його зміст у договорі. Якщо платіж визначений як такий, що сплачується за майбутній період користування майном, він має характер авансу, а не забезпечення.
З врахуванням викладеного, доводи відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву, судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами 1, 2, 3 ст. 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Відповідно до частини 1 статті 14 ГПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи наведене, заявлені позовні вимоги є правомірними та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно з положеннями статті 129 ГПК України, судовий збір покладається у спорах, що виникають при укладанні, зміні та розірванні договорів, - на сторону, яка безпідставно ухиляється від прийняття пропозицій іншої сторони, або на обидві сторони, якщо судом відхилено частину пропозицій кожної із сторін. У спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, - на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати в сумі 2 662, 40 грн. покладаються на відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 73, 74, 75, 76-80, 129, 236-240, 244 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд,- 
ВИРІШИВ:
1. Позов задоволити.
2. Стягнути з Фізичної особи-підприємця Рашкевич Галини Василівни ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Благодійної організації "МІЖНАРОДНИЙ БЛАГОДІЙНИЙ ФОНД "НОВА ЮКРЕЙН" (03067, Україна, місто Київ, проспект Перемоги, будинок 53, код ЄДРПОУ 45044535) грошові кошти у розмірі 89 473,19 грн. та 2 662, 40 грн. витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч.ч. 1, 2 ст. 241 ГПК України). 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складання повного тексту рішення до Північно-західного апеляційного господарського суду.

Суддя В. М. Дем`як