П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 600/139/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький В.К. 
Суддя-доповідач - Шидловський В.Б. 

17 лютого 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Шидловського В.Б. 
суддів: Сапальової Т.В.  Капустинського М.М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Решкатюк Л.O., 
представників відповідачів: Негрича С.І., Жук А.Р.  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у Чернівецькій області на додаткове рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В :
У провадженні Чернівецького окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Позивачем подано до суду заяву, в якій просить ухвалити додаткове рішення у справі про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області витрати понесені ним по сплаті професійної правничої допомоги у сумі 40000,00 грн.
В обґрунтування заяви позивач зазначав, що під час розгляду справи по суті судом не вирішено питання по п.6 позовних вимог в частині стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області витрати понесені ним по сплаті професійної правничої допомоги у розмірі 40000,00 грн, з приводу якої досліджувалися докази.
Додатковим рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року заяву про ухвалення додаткового рішення в справі задоволено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області.
Не погодившись із додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати оскаржуване додаткове рішення та відмовити в задоволенні заяви про стягнення витрат та професійну правничу допомогу, або, як альтернативу, зменшити розмір витрат на правничу допомогу до розумного та співмірного рівня, визначеного судом апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом першої інстанції, при прийнятті рішення, норм матеріального та процесуального права, також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, з обставин і обґрунтувань, викладених в апеляційній скарзі.
В судовому засіданні представники відповідачів доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просила суд задовольнити її, а додаткове рішення суду першої інстанції - скасувати.
Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явився.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.04.2024 у справі №600/139/24-а за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, адміністративний позов задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 05.12.2023 № 760-к “Про затвердження висновків щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців у 2023 році” в частині затвердження висновку щодо оцінювання результатів службової діяльності державних службовців територіальних органів Держпродспоживслужби, які займають посади державної служби категорії "Б" - перших заступників та заступників начальників головних управлінь Держпродспоживслужби в областях, м.Києві та міжрегіональних головних управлінь Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів на державному кордоні, у 2023 році, стосовно ОСОБА_1 - заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області.
Визнано протиправним та скасувати наказ Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів від 12.12.2023 № 784-к про звільнення ОСОБА_1 13.12.2023 з посади заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області, у зв`язку з отриманням негативної оцінки за результатами оцінювання службової діяльності у 2023 році, відповідно до п.3 ч.1 ст.87 Закону України "Про державну службу".
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області з 14.12.2023.
Стягнуто з Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 14.12.2023 по 19.04.2024 у сумі 137602,56 грн.
Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, підлягає негайному виконанню.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2024 року задоволено апеляційні скарги Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби у Чернівецькій області. Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.04.2024 скасовано та ухвалено нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 11.09.2025 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.09.2024 року у справі № 600/139/24-а скасовано. Справу направлено на новий розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14.10.2025 апеляційні скарги Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, Головного управління Держпродспоживслужби у Чернівецькій області залишено без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19.04.2024 - без змін.
У листопаді 2025 року від позивача до суду першої інстанції надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі про стягнення з Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області на користь позивача витрат понесених ним по сплаті професійної правничої допомоги у сумі 40000,00 грн.
Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення виходив з обґрунтованості та доведеності заяви про ухвалення додаткового рішення, а відтак наявності підстав для її задоволення.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною першою, пунктом першим частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 КАС України однією з підстав для ухвалення додаткового рішення є не вирішення судом питання про судові витрати.
Частинами другою-п`ятою статті 252 КАС України встановлено, що суд, який ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви.
Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.
Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Про відмову в ухваленні додаткового рішення суд постановляє ухвалу.
Додаткове рішення або ухвала про відмову у прийнятті додаткового рішення можуть бути оскаржені.
Згідно зі статтею 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною сьомою статті 139 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження №14-382цс-19).
Із вимог статті 134 КАС України вбачається, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та в постановах Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 17 вересня 2019 року у справі №810/3806/18, від 31 березня 2020 року у справі №726/549/19.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано до суду наступні докази: договір про надання правничої допомоги від 25.12.2023 № 102; додаток № 1 до Договору про надання правничої допомоги від 25.12.2023; детальний опис наданих послуг професійної правничої допомоги згідно Договору від 25.12.2023; акт прийняття-передачі наданих послуг професійної правничої допомоги від 26.02.2024; квитанцію № 1 від 25.12.2023 про оплату послуг професійної правничої допомоги у розмірі 40000,00 грн.
Таким чином, матеріали справи містять докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу.
Суд вважає, що у даному випадку витрати на надання правничої допомоги необхідно обраховувати, виходячи із реальної участі представника позивача в підготовці справи.
На переконання суду, визначений позивачем розмір понесених судових витрат на правничу допомогу співмірний із складністю справи, яка розглядалась в порядку загального позовному провадженні.
Стягнути витрати на правову допомогу позивач просив одразу ж при подачі позовної заяви (п.6 резолютивної частини позову) та одразу ж подав усі перелічені вище документи на підтвердження понесених витрат на правову допомогу.
Дослідивши опис наданих послуг, приймаючи до уваги рівень складності та юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду документів, їх значення для спору, принципи співмірності та розумності судових витрат на професійну правничу допомогу, а також повністю задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача у розмірі 40000,00 грн.
Оскільки позивачем дотримано вимоги ст.ст.134, 139 КАС України, суд вважає, що наявні підстави для задоволення витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Беручи до уваги складність справи, виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих послуг та виконаних робіт, предмет спору та категорію (складність) справи, суд стягує на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 40000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - Головного управління Держпродспоживслужби в Чернівецькій області.
З огляну на наведене, суд відхиляє доводи відповідачів щодо необґрунтованості позивачем витрат на правничу допомогу.
Суд також не бере до уваги твердження представника Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів щодо залишення ухвалою Чернівецького окружного адміністративного суду від 25.10.2024 без розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, оскільки згаданою ухвалою суду не вирішувалося по суті питання про ухвалення додаткового судового рішення у справі, а залишено без розгляду у зв`язку із відкликанням позивачем даної заяви. Відкликання позивачем заяви про ухвалення додаткового судового рішення, на переконання суду, не позбавляє його права повторного звернення до суду з даною заявою.
Відповідно ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Отже, ст.2 КАС України та ч.4 ст.242 КАС України вказують, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Доводи викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують.
За змістом частини першої статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління Держпродспоживслужби у Чернівецькій області залишити без задоволення, а додаткове рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 30 грудня 2025 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Постанова суду складена в повному обсязі 18 лютого 2026 року.

Головуючий	 		Шидловський В.Б.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Капустинський М.М.