П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 570/757/25
Провадження № 22-ц/4815/108/26
Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Боймиструка С.В., суддів: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жупинський Микола Андрійович, на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:
В лютому 2025 року представник ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з неї на користь ТОВ «ФК «ЕЙС» заборгованість у розмірі у розмірі 29119,00 грн, судові витрати у розмірі 2422,40 грн. судового збору та 7000 гривень витрат на правничу допомогу.
Позов обґрунтований тим, що 09.06.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем укладено кредитний договір № 485497738 в електронній формі із використанням одноразового ідентифікатора як електронного підпису. За умовами договору відповідачу надано кредит у формі кредитної лінії з лімітом 12 000 грн на засадах строковості, зворотності та платності, з обов`язком повернення кредиту та сплати процентів. Грошові кошти у вказаному розмірі були перераховані на банківську картку відповідача, що, на думку позивача, свідчить про належне укладення договору та прийняття його умов.
Позивач зазначає, що у подальшому право вимоги за вказаним кредитним договором неодноразово відступалося на підставі договорів факторингу. Так, на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (з урахуванням додаткових угод) ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило право вимоги ТОВ «Таліон Плюс», що підтверджується витягом з реєстру прав вимоги № 151 від 14.09.2021. Надалі, за договором факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 право вимоги перейшло до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», а відповідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 від 20.12.2023 – у розмірі 29 119 грн. 26.12.2024 між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивачем укладено договір факторингу № 26/12/Е, за яким право вимоги до відповідача перейшло до позивача, що підтверджується реєстром боржників та актом приймання-передачі.
Крім того, 02.08.2021 між первісним кредитором та відповідачем укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань відповідачу надано розстрочку погашення заборгованості у сумі 17 644 грн строком на 70 днів із визначенням графіка платежів. Водночас умовами цієї угоди передбачено, що у разі порушення графіка платежів вона втрачає чинність, а дія кредитного договору продовжується на попередніх умовах.
Позивач вказує, що відповідач частково виконувала зобов`язання за договором, здійснюючи окремі платежі, чим визнавала наявність зобов`язань, однак у повному обсязі їх не виконала, внаслідок чого утворилась прострочена заборгованість.
Станом на момент звернення до суду загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 29 119 грн, з яких 12 000 грн – заборгованість за тілом кредиту та 17 119 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом. Зазначена сума, за твердженням позивача, підтверджується розрахунками заборгованості, виписками з особового рахунку та іншими матеріалами справи. При цьому позивач зазначає, що після відступлення права вимоги новими кредиторами додаткові нарахування за договором не здійснювалися.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" заборгованість за Кредитним договором № 485497738 від 09.06.2021 року у розмірі 29119,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" судовий збір у розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жупинський М.А., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за процентами у розмірі 14239,00 грн.
Апелянт вказує на відсутність у позивача права вимоги, оскільки перший етап відступлення права за договором факторингу №28/1118-01 відбувся 28.11.2018 року, тоді як кредитний договір №485497738 з відповідачем був укладений лише 09.06.2021 року. Таким чином, на момент укладення першого договору факторингу боргові зобов`язання ще не існували, а передача за правочином невизначених вимог на майбутнє, за твердженням скаржника, свідчить про його неукладеність. Оскільки перехід права вимоги на першому етапі не доведено, наступні договори факторингу від 30.10.2020 та 26.12.2024 не можуть підтверджувати наявність права вимоги у ТОВ «ФК «ЕЙС». 
Крім того, скаржник наголошує на незаконності нарахування відсотків поза межами 30-денного строку кредитування, посилаючись на сталу практику Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється зі спливом визначеного договором строку. Апелянт зауважує, що після закінчення строку дії договору можливе лише нарахування 3% річних за ст. 625 ЦК України, проте позивач таких вимог не заявляв.
Також вказується на недоведеність позивачем факту надання кредитних коштів саме в розмірі 12 000 грн, оскільки до суду не було надано банківської виписки з належними реквізитами.
Додатково скаржник зазначає, що додаткова угода від 02.08.2021 втратила чинність через порушення графіку платежів, а тому не мала враховуватися судом як доказ.
Оскаржує розмір витрат на правничу допомогу в сумі 7 000 грн, вважаючи їх недоведеними та неспівмірними зі складністю справи.

У строк для подання відзиву ТОВ "ЕЙС" надало додаткові пояснення, якими заперечує доводи апеляційної скарги.
Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Свою позицію обґрунтовує тим, що кредитний договір був укладений в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, що прирівнюється до власноручного підпису та свідчить про повну згоду відповідача з його умовами.
Щодо правомірності відступлення права вимоги, позивач вказує, що діюче законодавство (ст. 512–516 ЦК України) не вимагає згоди боржника на заміну кредитора, а факт переходу прав підтверджується належними договорами факторингу та реєстрами боржників, які були надані суду.
Позивач наголошує, що нарахування відсотків та штрафних санкцій здійснено у відповідності до умов договору, з якими відповідач погодився при його укладенні, а факт отримання коштів підтверджується сукупністю доказів, зокрема наявністю підписаної відповідачем додаткової угоди про визнання боргу та реструктуризацію.
Щодо витрат на правничу допомогу, позивач вважає їх обґрунтованими, співмірними зі складністю справи та підтвердженими документально, зазначаючи, що відповідач не надав доказів їх неспівмірності.
Також позивач звертає увагу на те, що відповідач тривалий час не оскаржував умови договору та частково визнавав заборгованість, що свідчить про правомірність позовних вимог.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Рішення оскаржується в частині стягнення процентів у розмірі 14239 гривень, а тому в іншій частині не переглядається.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтями 514, 526 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Норма статті 599 ЦК України вказує, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За правилами ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем (далі ІТС), він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (надалі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Судом встановлено, що 09.06.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та Відповідач уклали Кредитний договір № 485497738 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.
Договір про надання кредиту підписаний Відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора - належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Позичальникові Кредит у вигляді Кредитної лінії, в розмірі Кредитного ліміту на суму 12000,00 на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику.
Відразу після вчинених дій Відповідача, 09.06.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало грошові кошти в сумі 12000,00 грн. на його банківську карту № НОМЕР_1 що, в свою чергу, свідчить доказом того, що Відповідач прийняв пропозицію кредитодавця - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Отже, позивачем доведено факт укладення 09 червня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем договору кредитної лінії №485497738 в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Відповідно до ст.ст. 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події.
Висновок Верховного Суду, викладений у Постанові від 07.01.2026 у справі №727/2790/25 підтверджує: майбутня вимога індивідуалізується на момент виникнення, рамковий договір факторингу з пролонгаціями дозволяє передачу прав за реєстрами після виникнення зобов`язання, підписання реєстру засвідчує перехід права. Презумпція правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) діє, доки договір не визнаний недійсним судом.

28.11.2018 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (Клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (Фактор) уклали Договір факторингу № 28/1118-01 строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 28.11.2019 ТОВ «Манівео» та ТОВ «Таліон Плюс» уклали додаткову угоду №19, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31.12.2020. При цьому інші умови договору залишилися без змін. 31.12.2020 між Клієнтом та Фактором укладено додаткову угоду № 26 від 31.12.2020 року до Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, що продовжила строк договору до 31 грудня 2021 року.
В даній додатковій угоді Договір факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 викладено у новій редакції, проте його дата укладення залишена як 28.11.2018 та № 28/1118-01. 31.12.2021 сторони договору факторингу уклали додаткову угоду №27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року). При цьому інші умови договору залишилися без змін, відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2022 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року. При цьому умови договору залишилися без змін. Відповідно до договору факторингу в редакції від 31 грудня 2020 року. 31.12.2023 сторони Договору факторингу уклали додаткову угоду №32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року. З урахуванням визначених строків дії цього договору та додаткових угод до нього, його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії.
Пунктом 2.1. Розділу 2 (ПРЕДМЕТ ДОГОВОРУ) Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 , передбачено, що згідно умов Договору Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Тобто предметом Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018, є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №151 від 14.09.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 (урахуванням додаткових угод до нього), ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до Відповідача на загальну суму 25512,00 грн.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено Договір факторингу № 30/1023-01, строк дії якого закінчується 31 грудня 2024 року. Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Право вимоги від Клієнта до Фатора переходить в момент підписання сторонами відповідного Реєстру прав вимог, встановленому в відповідному Додатку договору (п.4.1.). відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №2 від 20.12.2023 до Договору факторингу № 30/1023-01 від 30.10.2023 від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 29119,00 грн. Додаток №20). Відповідно до п.п. 5.3.3 Договору факторингу Фактор має право розпоряджатися Правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати Прово вимоги на користь третіх осіб.
26.12.2024 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та Позивач уклали Договір факторингу № 26/12/Е відповідно до умов якого Позивачу відступлено право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором (додаток №21).
Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора Прав Вимоги Заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання Сторонами Акта прийому-передачі Реєстру Боржників згідно з Додатком № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно Заборгованостей та набуває відповідні Права Вимоги. Відповідно до Реєстру Боржників за Договором факторингу № 26/12/Е від 26.12.2024 від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до Позивача перейшло право вимоги до Відповідача на загальну суму 29119,00 грн. (Додаток №22). Даний факт підтверджується Актом прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу № 26/12/Е від 26.12.2024 та платіжними інструкціями №113 від 26 грудня 2024 та №117 від 27 грудн 2024, які свідчать про виконання Фактором своїх обов`язків за вищевказаним Договором факторингу (додаток №23).

Отже договори факторингу не визнані недійсними, чинні на момент передачі, а реєстри підписані після укладення кредиту.
Позивачем надано докази послідовного матеріального правонаступництва, включаючи платіжні інструкції про оплату за договорами факторингу та витяги з реєстрів боржників на кожному етапі передачі права вимоги. Відтак позивач є належним кредитором у зобов`язанні.

Розрахунки заборгованості, підготовлені ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором №485497738 від 09.06.2021 наведено у додатках до позовної заяви ( Додаток №24,25).
Розрахунок ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» здійснений за період з 09.06.2021 по 14.09.2021.
Заборгованість за тілом становить 12000 гривень, заборгованість за відсотками - 24612 гривень. Боржником сплачено 11100 гривень.
Розрахунок ТОВ «Таліон Плюс» здійснений за період з 14.09.2021 по 06.10.2021.
Заборгованість за тілом становить 12000 гривень, заборгованість за відсотками – 19584 гривень. Боржником сплачено 2465 гривень.
Загальна сума заборгованості за Кредитним договором №485497738 від 09.06.2021, становить – 29119 грн., яка складається з наступного: 12000,00 грн. - заборгованість по кредиту; 17119,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом. Дана сума підтверджується випискою з особового рахунку на період 26.12.2024- 16.01.2025.

Разом з тим колегія суддів погоджується із заявником у тому, що вимоги нового кредитора до задоволення в повному обсязі не підлягають, адже нарахована попередніми кредиторами заборгованість за відсотками за користування кредитним коштами здійснена поза межами строку кредитування.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13 та від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наведене спонукає до висновку, що протягом дії договірних відносин, розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та протягом дії останнього сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, а після закінчення строку договору у випадку наявності невиконаного грошового зобов`язання у кредитора виникає право вимоги відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

З довідки дій позичальника в ІТС ТОВ "Манівео" та заявки на отримання грошових коштів в кредит видно, що ОСОБА_1 заявила про намір отримати 12000 гривень, обравши строк кредитування 30 днів із процентною ставкою 1,70% в день (а.с. 50, 51).

З порядку дій споживача в ІТС ТОВ "Манівео" з метою акцепту оферти та укладення електронного договору та отримання фінансових послуг під торгівельною маркою "Moneyveo" вбачається, що клієнт міг обрати суму кредиту від 100 до 17 000 гривень з терміном лише від 1 до 30 днів (а.с. 54).

В розрахунку первинного кредитора зазначено таку інформацію за кредитом: дата видачі 09 червня 2021 року; строк 30; сума 12000; дата продажу 14 вересня 2021 року.

В пункті 1.7 кредитного договору вказано, що кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту.
В пункті 4.2 зазначено, що строк дії договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту, визначеного в п. 1.2 кредитного договору. Строк дії може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту, передбачених в п.п. 1.3 та 1.7 договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору діють до повного їх виконання.

Тому апеляційний суд зважає на висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) де зазначено, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, зробленому у постанові від 14 травня 2022 року у справі № 944/3046/20 (провадження № 61-19719св21), стверджується, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення "contra proferentem". "Contra proferentem" (лат. "verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem") - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які "не були індивідуально узгоджені" ("no individually negotiated"), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір "під переважним впливом однієї зі сторін". Тобто contra proferentem має застосовуватися у разі, якщо є два різні тлумачення умови (чи умов) договору, а не дві відмінні редакції певної умови (умов) договору, з врахуванням того, що: contra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище. Оскільки саме вона допустила таку двозначність; contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань); contra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою; у разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.

Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Отже, при стягненні заявленої позивачем заборгованості не підлягають врахуванню завуальовані, двозначні умови, які дозволили нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом поза чітко вказаного строку кредитування.

Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Відсутність позову про оспорення кредитного договору чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом кредитора до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Як убачається, суд попередньої інстанції при вирішенні спірних правовідносин увагу на наведені обставини не звернув, що призвело до того, що оскаржуване рішення чинним залишатися не може.

Колегія суддів встановила, що сума коштів, фактично сплачених відповідачем, є достатньою для погашення заборгованості, визначеної виходячи з первісно погоджених умов кредитування, а саме строку користування кредитом 30 днів та процентної ставки 0,85 % від суми кредиту за кожний день користування ним.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення процентів у сумі 14 239 грн, нарахованих поза межами строку кредитування, що в межах доводів апеляційної скарги та відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

З огляду на викладене, висновки суду в частині розміру заборгованості за відсотками, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до зміни судового рішення в частині розміру стягнутої заборгованості.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно із частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За змістом частин першої, п. 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).
Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
При цьому витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, частина восьма статті 141 ЦПК України).
При подачі позовної заяви ТОВ «ФК «Ейс» сплатило судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

За подачу апеляційної скарги  ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3633,60 грн.

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови, позов ТОВ «ФК «Ейс» задоволено частково на 51,10%, апеляційна скарга задоволена на 100%.

Відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 1237,84 грн. судового збору сплаченого за подання позову; з позивача на користь відповідача слід стягнути 3633,60 грн. судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

При подачі позовної заяви ТОВ «Фінансова Компанія «Ейс» просило стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн.
Судом встановлено, що 27 грудня 2024 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЕЙС» (клієнт) та АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» було укладено договір про надання правничої допомоги (надалі - договір). Згідно акту прийому-передачі наданих послуг (даний акт є невід`ємною частиною до Договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27.12.2024) вбачається, що загальна вартість за надані АДВОКАТСЬКИМ БЮРО «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» ТзОВ «ФК «ЕЙС» послуг становить 7000 грн.

В суді першої інстанції представник відповідача у відзиві на позов подав заперечення, вказавши, що розмір витрат є непропорційним до предмету позову, вартість послуг є завищеною, тому наявні підстави для зменшення їх розміру до 4000 гривень у разі задоволення позову.
Крім того, представник відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
Докази щодо таких судових витрат відповідачем не надавались.
При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 просила стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.
На підтвердження своїх вимог апелянтом надані: Договір про надання правової допомоги №29/09-25 від 29 вересня 2025 року за яким правнича допомога полягає у складанні та поданні апеляційної скарги та оцінюється у розмірі 3500 грн; Акт прийняття-передачі виконаних робіт (наданих послуг) до Договору про надання правової допомоги №29/09-25 від 29 вересня 2025 року за яким сторони виконали свої обов`язки за договором.
У додаткових поясненнях ТОВ "ФК "ЕЙС" надало заперечення, які узагальнено зводились до того що вимоги відповідача щодо стягнення правничої допомоги у розмірі 5000 необґрунтовані, не підтверджені належним чином та завищені відносно складності справи.
Враховуючи складність справи, яка є малозначною та однотипною, а також виконані представником ТОВ "ФК "ЕЙС" роботи (надані послуги) щодо складання позовної заяви, підготовка адвокатського запиту та підготовка клопотання, пропорційності розміру задоволених позовних вимог, а також критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 2000 грн.
Враховуючи складність справи, яка є малозначною та однотипною, а також виконані представником ТОВ "ФК "ЕЙС" роботи (надані послуги) щодо складання позовної заяви, підготовка адвокатського запиту та підготовка клопотання, пропорційності розміру задоволених позовних вимог, а також критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді першої інстанції, у розмірі 2000 грн.
Враховуючи складність справи, яка є малозначною та однотипною, а також виконані представником ОСОБА_1 роботи (надані послуги) щодо підготовки апеляційної скарги, пропорційності розміру задоволених позовних вимог, а також критерію реальності наданих адвокатських послуг, обґрунтованості, розумності їхнього розміру, з позивача підлягають стягненню на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 1000 грн.
Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Отже, слід провести взаємозалік судових витрат у справі, які в результаті стягнути з ТОВ «ФК «Ейс» на користь ОСОБА_1 у сумі 1395,76 грн (4633,60 – 3237,84).
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Жупинський Микола Андрійович, задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2025 року змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Ейс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "ЕЙС" (02090, місто Київ, вул. Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 42986956) заборгованість за Кредитним договором № 485497738 від 09.06.2021 року у розмірі 14880 грн.
Змінити розподіл судових витрат.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (02090, місто Київ, вул. Харківське шосе, будинок 19, офіс 2005, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ: 42986956) на користь  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 1395 гривні 76 копійок.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: Боймиструк С.В.

Ковальчук Н.М.

Шимків С.С.