Справа № 308/12046/25

Р І Ш Е Н Н Я 
 І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 квітня 2026 року місто Ужгород
Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:
головуючого судді – Бенца К.К.,
при секретарі – Майор Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» поданого в особі представника Скакун А. до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,- 
ВСТАНОВИВ:
Позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» в особі уповноваженого представника Скакун А. звернулося до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 02.01.2024 року між ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та ТОВ "Ужгород П.С.Ю." був укладений договір страхування наземного транспорту №02/24-Т/ЗК згідно якого ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» взяло на себе зобов?язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля марки VOLKSWAGEN TOUAREG A08880ВM його окремих складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП.
Позивач зазначає, що 30.09.2024 року по автомобільній дорозі M-06 - КИЇВ - ЧОП (на м. Будапешт через м. Львів, Мукачеве, Ужгород), 809км, 970 м, в с. Розівка сталася ДТП за участю: автомобіля марки VOLKSWAGEN TOUAREG A08880BM під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля марки Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 ;
Зазначає, що дана ДТП сталася в результаті порушення ПДР водія Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 , що підтверджується: протоколом про адміністративне правопорушення та схемою ДТП, Довідкою НПУ, постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по справі N? 308/16411/24 від 31.10.2024 року.
У зв?язку з названою подією, згідно Звіту №174406 від 20.10.2024, наданого ФОП ОСОБА_3 вартість відновлювального ремонту застрахованого автомобіля в результаті його пошкодження склала 1 328 796,63 грн., що перевищує 70% його дійсної вартості автомобіля, що згідно з згідно із п. 27.08 та 31.3.4 Договору страхування є повною загибеллю Т3.
Відповідно до п. 27.8 та 31.3.4 Договору сума страхового відшкодування становить дійсну (ринкову) вартість ТЗ на дату настання страхового випадку, але не більше страхової суми, за вирахуванням вартості залишків транспортного засобу та встановленої згідно Договором франшизи.
Розмір ринкової вартості - 790859,73 грн., розмір страхової суми - 730000,00 грн., розмір придатних залишків - 340000,00 грн., розмір безумовної франшизи - 00,00 грн.
Позивач зазначає, що загальна сума збитку - 390000,00 грн. з розрахунку: розмір страхової суми – 730 000,00 грн., - розмір придатних залишків – 340 000,00 грн. = 390 000.00 грн.
У зв?язку з викладеним і відповідно до умов договору страхування та заяв щодо напрямку виплати, Позивач відшкодував кошти в сумі 390 000,00 грн., що підтверджується платіжними інструкціями №51716170 від 29.10.2024 року та №62535017 від 24.04.2025 року.
Позивач зазначає, що оскільки, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в ТДВ «СК «Альфа - Гарант» (Поліс №ЕР- 219789292), ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» має право зворотної вимоги до зазначеного товариства в межах ліміту по полісу (160000,00 грн - ліміт за шкоду майну) з урахуванням франшизи (00,00 грн - франшиза). ТДВ «СК «Альфа - Гарант» покладається обов?язок в сплаті коштів на рахунок ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», відповідно до умов Полісу №EP- 219789292 кошти в розмірі 160 000,00 грн.
Тобто, невиплаченою залишається сума в розмірі - 230000,00 грн. (390000,00 грн. - 160000,00 грн.= 230000,00 грн).
Представник вказує, що 24.01.2025 р. Позивач надсилав на адресу Відповідача претензію про відшкодування збитку з додатком копій необхідних документів, однак, дану претензію Відповідач залишив без уваги.
02.05.2025 р. Позивач надсилав на адресу Відповідача, доповнення до претензії про відшкодування збитку з додатком копій необхідних документів, однак, дану претензію Відповідач залишив без уваги.
Посилаючись на викладені обставини, на приписи ст.ст. 993 , 1166, 1194 ЦК України, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» 230 000,60 грн. відшкодування витрат, заподіяних позивачеві та сплачений судовий збір.
Виклад позицій сторін по справі:
В судове засідання представник позивача не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без їх участі. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 у судове засідання повторно не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Представник ОСОБА_4 подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.
В ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:
01.09.2025 року Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Бенца К.К. відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження .
02.02.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду задоволено клопотання про проведення судового засідання в режимі відео конференції.
14.01.2026 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду закрито підготовче провадження по даній справі і призначено розгляд справи по суті.
Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Статтею 12 ЦПК України, визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з влас-ної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України).
Фактичні обставини справи встановлені судом:
Судом встановлено, що між ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» та ТОВ «Ужгород П.С.Ю.» в особі ОСОБА_5 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 02/24-Т/ЗК від 02.01.2024, згідно якого ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ » взяло на себе зобов`язання відшкодувати ТОВ «Ужгород П.С.Ю.» прямі збитки, які є наслідком настання певних подій (страхових ризиків), що наведені у п.22 договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості настання, зокрема, "збитки внаслідок ДТП" - будь-яке пошкодження або знищення траспортного засобу, його окремих конструктивних елементів (складових частин) або додаткового обладнання внаслідок ДТП, строк дії договору 03.01.2024 до 02.01.2025.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 30.09.2024 року о 08:30 год. в м. Ужгород, по дорозі М08 809 км, 970 м. керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечного дистанції, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки VOLKSWAGEN TOUAREG реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв попереду, по інерції допустив зіткнення з транспортним засобом марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_3 , який по інерції зіткнувся з транспортним засобом марки Audi A6 д.н.з. НОМЕР_4 який по інерції допустив зіткнення з транспортним засобом марки Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_5 , чим порушив п. 2.3.б ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Вищевказане ДТП, як стверджує позивач, призвело до завдання транспортному засобу марки VOLKSWAGEN TOUAREG AО8880BM, належному ТОВ « ОСОБА_6 » значних механічних пошкоджень.
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспротного засобу серії НОМЕР_6 вбачається, що транспортний засіб марки VOLKSWAGEN TOUAREG реєстраційний номер НОМЕР_2 належить ТОВ «Ужгород П.С.Ю.» .
Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.10.2024 р. у справі №308/16411/24 відповідача громадянина ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а саме в тому, що ОСОБА_1 30.09.2024 року о 08:30 год. в м. Ужгород, по дорозі М08 809 км, 970 м. керуючи транспортним засобом марки Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 не вибрав безпечної дистанції, у результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки VOLKSWAGEN TOUAREG реєстраційний номер НОМЕР_2 , який стояв попереду, по інерції допустив зіткнення з транспортним засобом марки ВАЗ д.н.з. НОМЕР_3 , який по інерції зіткнувся з транспортним засобом марки Audi A6 д.н.з. НОМЕР_4 який по інерції допустив зіткнення з транспортним засобом марки Opel Vectra д.н.з. НОМЕР_5 чим порушив п. 12.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.
Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Згідно ч. 6 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
На підставі наведеного, суд вважає, що вина відповідача  ОСОБА_1 у вчиненні 30.09.2024 року дорожньо-транспортної пригоди встановлена та повністю доведена судовим рішенням і в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України доведення не потребує. 
Як встановлено судом 01.10.2024 року водій таранспортного засобу WOLKSWAGEN TOUAREG реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 подав до ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» заяву про настання події, що має ознаки страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу.
Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку №174406 від 20.10.2024 року, складеного оцінювачем - ФОП ОСОБА_8 зазначено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику VOLKSWAGEN TOUAREG реєстраційний номер  НОМЕР_2 станом на 01.10.2024 року складає 718 726,00 грн.
Страховим актом №006.01791824-1 від 24.10.2024 року ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» за договором страхування №02/24-Т/ЗК від 02.01.2024 року встановлено, що сума страхового відшкодування ТОВ «Ужгород П.С.Ю.» складає 290 000,00 грн.
Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 22.10.2024 сума страхового відшкодування складає 290 000,00 грн.
Страховим актом №006.01791824-2 від 23.04.2025 року за договором страхування №02/24-Т/ЗК від 02.01.2024 року встановлено, що сума регресних вимог складає 100 000,00 грн.
Відповідно до розрахунку страхового відшкодування від 22.04.2025 сума страхового відшкодування складає 100 000 грн.
Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів №51716170 від 29.10.2024 року ПрАТ «СК» Арсенал Страхування» перерахувало ТОВ «Ужгород П.С.Ю.» грошові кошти в розмірі 290 000,00 грн.
Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів №62535017 від 24.04.2025 року ПрАТ «СК» Арсенал Страхування» перерахувало ТОВ «Ужгород П.С.Ю.» грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн.
Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №55201 від 22.01.2025 ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» перерахувало ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» 152000,00 грн., де в призначенні платежу зазначено: «054*Страх. відшк. в порядку регресу зг. страх. акту №ЦВ/24/7723 за дог. страх. №218307459 від 07.12.2023. Без ПДВ».
24.01.2025 ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на адресу ОСОБА_1 було направлено претензію на суму 130000,00 грн. щодо перерахування в порядку регресу страхове відшкодування.
02.05.2025 ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» на адресу ОСОБА_1 було направлено доповнення до претензії на суму 100 000,00 грн.
За умовами договору страхування, страхова компанія відшкодувала вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля, на підставі платіжних інструкцій№51716170 від 29.10.2024 року на суму 290 000,00 грн. та №62535017 від 24.04.2025 року на суму 100 000,00 грн. 
Таким чином, Страховик виконав покладений на нього Законом обов`язок по відшкодуванню шкоди заподіяної з вини власника транспортного засобу.
Судом встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 було застраховано в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» за полісом №ЕР219789292.
Як стверджує позивач, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача в межах ліміту за полісом у розмірі 152 000,00 грн. Однак страховик відповідача на користь позивача відшкодував не всю суму збитку.
Отже, до ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» перейшло право на отримання від ОСОБА_1 як винуватця ДТП, різниці між фактично сплаченою вартістю матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування у розмірі 152 000,00 грн.
Нормативно-правове обґрунтування :
У справі спір виник між страховою компанією та водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування за договором страхування цивільно-правової відповідальності власника автомобіля, а саме щодо застосування до таких правовідносин положень ст.1191 ЦК України, ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент вчинення ДТП).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам,що виникли між сторонами у справі, суд виходить з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України (далі – ЦК України), Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Законом України "Про страхування".
Між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування завданих збитків . 
Згідно з ст.15ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
01.01.2025 року набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 21.05.2024 року. На підставі цього, втратив чинність попередній Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV.
Відповідно до ч. 6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 3720-IX від 20.06.2024 року, договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (Відомості Верховної Ради України, 2005 р., № 1, ст. 1 із наступними змінами).
У зв`язку з цим, враховуючи дату укладення договору страхування між відповідачем та страховиком, які мали місце у 2024 році, при вирішені цієї справи суд застосовує положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року № 1961-IV, в редакції чинній на момент виникнення ДТП.
Страхування - правовідносини щодо захисту страхових інтересів фізичних та юридичних осіб (страховий захист) при страхуванні ризиків, пов`язаних з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням, з володінням, користуванням і розпорядженням майном, з відшкодуванням страхувальником заподіяної ним шкоди особі або її майну, а також шкоди, заподіяної юридичній особі, у разі настання страхових випадків, визначених договором страхування, за рахунок коштів фондів, що формуються шляхом сплати страхувальниками страхових премій (платежів, внесків), доходів від розміщення коштів таких фондів та інших доходів страховика, отриманих згідно із законодавством (стаття 1 Закону України "Про страхування")(в редакції станом на момент вчинення ДТП).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).
Статтею 980 ЦК України визначено, що предметом договору страхування можуть бути зокрема майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).
Відповідно до ст. 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" відповідно до цього Закону укладаються договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності таких видів:  1) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що діє виключно на території України (далі - внутрішній договір страхування);  2) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що діє на території держав - членів міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", зазначених і не викреслених у страховому сертифікаті "Зелена картка" (далі - міжнародний договір страхування).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, передбачені статтею 1166 ЦК України, частиною першою якої встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша, друга статті 1166 ЦК України).
За ч.1-2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.  Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідальність, у таких випадках, несе винна особа, яка є водієм автомобіля чи особа, яка керувала таким автомобілем і з вини такої сталася ДТП. З урахуванням пункту 2.2 ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, якщо особа під час керування автомобілем мала посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на такий, переданий їй власником чи іншою особою, яка на законній правовій підставі використовує цей транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання майнової шкоди.
Виняток із цього правила передбачено частинами 3, 5 статті 1187 ЦК України, відповідно до яких особа, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (власник, орендар, підрядчик тощо), звільняється від обов`язку відшкодування майнової шкоди, завданої транспортним засобом у випадках незаконного заволодіння автомобілем третьою особою, завдання майнової шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Вказані випадки повинні бути підтверджені належними доказами (матеріалами кримінального провадження, якими встановлено обставину незаконного заволодіння третьою особою транспортним засобом; іншими матеріалами, що підтверджують дію непереборної сили або умисел потерпілої особи), про що обов`язково має бути зазначено в мотивувальній частині судового рішення.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки не несе відповідальності за завдану шкоду потерпілим особам, якщо вона керувала транспортним засобом у зв`язку з виконанням трудових обов`язків. Така особа, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише в порядку регресу відповідно до ст.. 1191 ЦК України.
Пунктом 1 ч.1 ст.1188 ЦК України визначено, що шкода, завдана внаслідок кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідачем не доведено факт того, що шкоду транспортному засобу марки VOLKSWAGEN TOUAREG реєстраційний номер  НОМЕР_2 , було завдано внаслідок непереборної сили або умислу його водія. 
З наданих суду доказів встановлено: факт ДТП і пошкодження майна транспортного засобу марки «VOLKSWAGEN TOUAREG реєстраційний номер  НОМЕР_2 , який належить компанії ТОВ «Ужгород П.С.Ю.» під керуванням водія ОСОБА_2 , встановлено належність пошкодженого майна компанії ТОВ «Ужгород П.С.Ю.», яка є власником майна; встановлено, що заподіювачем шкоди (особою, що пошкодила майно ТОВ «Ужгород П.С.Ю.» є водій автомобіля ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок зіткнення з яким пошкоджено автомобіль, належний ТОВ «Ужгород П.С.Ю.»; в судовому порядку встановлено вину водія ОСОБА_1 , в даній ДТП (протиправність його дій) і відповідно його вину (протиправність) в заподіянні матеріальної шкоди ТОВ «Ужгород П.С.Ю.», яка є власником майна.
Розмір шкоди встановлений належними доказами, відповідачем не оспорений.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України  особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Відповідно до ст.18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент вчинення ДТП) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум та згідно з умовами, зазначеними у внутрішньому договорі страхування, зобов`язаний у встановленому цим Законом порядку здійснити страхову виплату у зв`язку із шкодою, заподіяною внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю та/або майну потерпілої особи, або прийняти обґрунтоване рішення про відмову в її здійсненні.
Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент вчинення ДТП)страхова (регламентна) виплата у разі пошкодження транспортного засобу розраховується як сума документально підтверджених витрат, пов`язаних із: 1) відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу, включаючи пошкодження, зроблені умисно для врятування потерпілих осіб внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у порядку, визначеному частинами другою і третьою цієї статті; 2) евакуацією (доставкою) транспортного засобу в межах 150 кілометрів (якщо інша відстань не погоджена між страховиком (МТСБУ) та потерпілою особою) від місця дорожньо-транспортної пригоди на території України до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки на території України, або до місця здійснення відновлювального ремонту на території України, а також від місця проживання потерпілої особи або місця стоянки на території України до місця здійснення відновлювального ремонту на території України; 3) оплатою послуг стоянки, якщо транспортний засіб з поважних причин необхідно перемістити на стоянку, але не більше ніж до дати отримання страхової виплати.
Відповідно до ч.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент вчинення ДТП) витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу (страхова (регламентна) виплата), відшкодовуються страховиком (МТСБУ) у розмірі вартості відновлювального ремонту, що забезпечує приведення транспортного засобу у стан, який мав такий транспортний засіб до настання дорожньо-транспортної пригоди, та визначається відповідно до частини третьої цієї статті.
Відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент вчинення ДТП)транспортний засіб вважається знищеним, якщо вартість відновлювального ремонту перевищує ринкову вартість транспортного засобу станом на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до ч.2 ст.28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент вчинення ДТП)якщо транспортний засіб вважається знищеним внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: матеріальних збитків, що визначаються як різниця між ринковою вартістю транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та після пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України. У разі досягнення згоди між потерпілою особою та страховиком (МТСБУ) щодо відчуження потерпілою особою на користь страховика (МТСБУ) знищеного транспортного засобу страхова (регламентна) виплата розраховується як сума: ринкової вартості транспортного засобу на день настання дорожньо-транспортної пригоди до його пошкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; документально підтверджених витрат, пов`язаних з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання потерпілої особи або до місця стоянки такого транспортного засобу на території України.
Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку №174406 від 20.10.2024 року, складеного оцінювачем - ФОП ОСОБА_8 зазначено, що вартість матеріального збитку, заподіяного власнику VOLKSWAGEN TOUAREG реєстраційний номер  НОМЕР_2 станом на 01.10.2024 року складає 718 726,00 грн. Вартість відновлювального ремонту перевищив 70 % від страхової суми.
Відповідно до ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на момент вчинення ДТП)рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або про відмову у здійсненні страхової (регламентної) виплати може бути оскаржено страхувальником або потерпілою особою, або іншою особою, яка має на неї право, у судовому порядку.
Відповідно до ч.1-2 ст.90 Закону України «Про страхування» (в редакції станом на момент вчинення ДТП) сторонами договору страхування є страховик та страхувальник. Страхувальниками можуть бути дієздатні фізичні особи, фізичні особи - підприємці, юридичні особи, які уклали із страховиками договори страхування або є страхувальниками відповідно до законодавства. У договорі страхування може бути зазначено як об`єкт страхування життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення застрахованої особи, стосовно якої страхувальник здійснює страхування (застрахована особа). Якщо договором страхування не передбачено інше, страхувальник зобов`язаний повідомити в будь-який спосіб, за умови можливості підтвердження факту здійснення такого повідомлення, таку третю особу про укладений на її користь договір страхування, і якщо така особа протягом 30 календарних днів не повідомила страховика про наявність заперечень проти укладення договору страхування, такий договір вважається укладеним на її користь.У випадках, визначених законодавством або договором страхування, надання застрахованою особою згоди на страхування є обов`язковим.
Відповідно до ч.1 ст.92 Закону України «Про страхування» (в редакції станом на момент вчинення ДТП) Страховик за договором страхування зобов`язаний: 1) у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором або законом строк; 2) у разі настання страхового випадку відшкодувати витрати, понесені страхувальником для запобігання настанню страхового випадку та зменшення наслідків страхового випадку, якщо це передбачено умовами договору страхування; 3) забезпечувати збереження інформації, що становить таємницю страхування, з урахуванням вимог цього Закону.
Відповідно до ст.108 Закону України «Про страхування» (в редакції станом на момент вчинення ДТП) страховик, який здійснив страхову виплату за договором страхування майна, має право вимоги до особи, відповідальної за заподіяні збитки, у розмірі здійсненої страхової виплати та інших пов`язаних із нею фактичних витрат. Якщо договором страхування майна не передбачено інше, до страховика, який здійснив страхову виплату, в межах такої виплати переходить право вимоги (суброгація), яке страхувальник або інша особа, визначена договором страхування або законом, що одержала страхову виплату, має до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
З аналізу вищенаведених обставин, судом встановлено, що страховиком потерпілої у ДТП сторони виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 390 000,00 грн., а страховиком винуватця ДТП відшкодовано спричинені його страхувальником збитки в межах страхового ліміту та з врахуванням зносу в розмірі 152 000,00 грн, що не покриває в повній мірі виплачену страховиком потерпілої сторони суму страхового відшкодування матеріальних збитків пошкодженого під час ДТП автомобіля марки «VOLKSWAGEN TOUAREG реєстраційний номер НОМЕР_2 ».
Таким чином, предметом спору в даному позові є відшкодування недостатньої суми страхового відшкодування, сплаченого позивачем за завдані матеріальні збитки пошкодженого майна.
Вирішуючи питання про відшкодування матеріальних збитків, завданих дорожньо-транспортною пригодою, судом взято за основу проведений позивачем Звіт про визначення вартості матеріального збитку №174406 від 20.10.2024 року, складений оцінювачем - ФОП ОСОБА_8 , на тій підставі, що такі дослідження відповідають вимогам законодавства, що регулює професійну оціночну діяльність в Україні, а саме: Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», «Загальним засадам оцінки майна і майнових прав», затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 10.09.2003 року № 1440, Методиці товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затверджений Мін`юстом, Фондом держмайна, реєстраційний № 1070/8395 від 24.11.2003 року (зі змінами) тощо; має всі необхідні розрахунки визначення вартості матеріального збитку та виконаний з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, й таке дослідження відповідачем не спростовується.
Різниця між фактично сплаченою вартістю матеріальних збитків пошкодженого транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування становить 238 000,00 грн. (з розрахунку: 390000,00 - 152000 (Згідно платіжної інструкції кредитового переказу коштів №55201 від 22.01.2025 ТДВ СК «АЛЬФА-ГАРАНТ» перерахувало ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» 152000,00 грн., де в призначенні платежу зазначено: «054*Страх. відшк. в порядку регресу зг. страх. акту №ЦВ/24/7723 за дог. страх. №218307459 від 07.12.2023. Без ПДВ») = 238 000,00 грн. ). Водночас позивачем заявлені позовні вимоги про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 230 000,00 грн. 
Так, статтею 14 ЦПК України визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням. Статтею 993 ЦК України передбачено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати) (постанова Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691цс15, постанова Верховного Суду від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК Українивідшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.
Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2024 року справі № 175/4710//16-ц до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (стаття 993 ЦК України).
У разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.
Відповідно до ч.1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України,(в редакції станом на момент вчинення ДТП) з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»(в редакції станом на момент вчинення ДТП) порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону(в редакції станом на момент вчинення ДТП), цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Згідно зі статею 993 ЦК України та 108 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.
Таким чином, ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», як страховик цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу марки автомобіля марки «VOLKSWAGEN TOUAREG» реєстраційний номер НОМЕР_2 , відповідно до чинного законодавства здійснило виплату страхового відшкодування за матеріальні збитки пошкодженого транспортного засобу, а тому, відповідно до статті 1191 ЦК України та після проведення такої виплати, у ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ`виникло право зворотної вимоги до винуватця ДТП.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Також, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).
Враховуючи, що сума страхового відшкодування, виплаченого ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» в рахунок відшкодування вартості майнового збитку, завданого власнику автомобіля «VOLKSWAGEN TOUAREG» реєстраційний номер  НОМЕР_2 , шляхом пошкодження автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує повернуту позивачу ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ», як страховиком винуватця ДТП, суму страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром виплаченого страховиком страхового відшкодування потерпілій стороні та отриманим страховим відшкодуванням від страховика винуватця ДТП, що становить 230 000,00 грн.
При цьому, суд приходить до висновку, що різниця між фактично виплаченою страховиком потерпілої сторони сумою страхового відшкодування, що є вартістю матеріальних збитків автомобіля, пошкодженого у ДТП та сумою повернутого страховиком винуватця ДТП страхового відшкодування.
За таких обставин, саме відповідач, як особа винна у вчиненні ДТП, зобов`язаний сплатити ПрАТ «СК «АРСЕНАЛ СТРАХУВАННЯ» різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, доказів сплати заборгованості або заперечень проти позову суду не надав. Таким чином, судом встановлено, що шкода була завдана з вини відповідача як особи, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки з порушенням вимог законодавства, позивачем здійснено виплату страхового відшкодування, у зв`язку з чим до нього перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача у розмірі фактично понесених витрат - 230 000,00 грн.
Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідач суду не надав.
З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що відповідачем не представлено суду жодних доказів щодо безпідставності вимог позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача різницю між фактично сплаченою вартістю матеріального збитку пошкодженого транспортного засобу та сумою виплаченого страхового відшкодування, що становить 230 000,00 грн. підлягають до задоволення з підстав та мотивів викладених вище.
Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України,№ 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
Щодо розподілу судових витрат:
Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судові витрати покладаються на відповідача.
Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Судове засідання було призначено на 17.03.2026 року, дата складання повного судового рішення у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті та відпустці – 06.04.2026 року, а відтак датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення -06.04.2026 року.
На підставі викладеного та керуючись ЗУ “ Про страхування”, ст.ст. 13, 988, 990, 993, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 19, 76-81, 82, 128, 141, 211, 247, 274, 279, 263, 264, 279, 354 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» поданого в особі представника Скакун А. до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування- задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м.Київ, вул. Борщагівська, буд.154, код ЄДРПОУ: 33908322) завдані збитки у порядку регресу у розмірі 230 000,00 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м.Київ, вул. Борщагівська, буд.154, код ЄДРПОУ: 33908322) суму сплаченого судового збору у розмірі – 3450,00 гривень.
Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354, ст.355 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду (ч.ч.1, 2 ст.273 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Учасники справи:
Позивач – Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (03056, м.Київ, вул. Борщагівська, буд.154, код ЄДРПОУ: 33908322);
Відповідач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_7 ).
Дата складання повного тексту судового рішення– 06.04.2026 року.
Суддя Ужгородського 
міськрайонного суду К.К. Бенца