ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

30 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/16835/25
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся представник ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, із позовом в якому з урахуванням уточнень викладених у відповіді на відзив просить: 
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо неврахування заробітної плати, вказаної в довідках виданих Звягельською районною державною адміністрацією 28.03.2024 за №С-110/21 при здійсненні на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 у справі № 240/9556/24 переведення його з 04.04.2024 з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" від 16.12.1993 №3723-ХІІ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області врахувати при переведенні його на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 у справі №240/9556/24 на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України від 16.12.1993 №3723-ХІІ "Про державну службу" інформацію про заробітну плату, вказану в довідках виданих Звягельською районною державною адміністрацією 28.03.2024 за №С-110/21 з 04.04.2024.
Аргументуючи позовні вимоги позивач вказав, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 прийнятого у справі №240/9556/24 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (далі - відповідач, Пенсійний фонд) призначити йому пенсію за віком, відповідно до положень Закону України "Про державну службу" № 3723-ХІІ від 16.12.1993 (далі - Закон №3723-ХІІ), однак його не переведено на такий вид пенсії, у зв`язку із недоцільністю. Наголошує, що під час повторного розгляду питання про переведення його на пенсію за віком, відповідно до положень Закону № 3723-ХІІ Пенсійним фондом безпідстано не враховано інформацію про заробітну плату, вказану в довідках виданих Звягельською районною державною адміністрацією 28.03.2024 за №С-110/21 з 04.04.2024. Вважає, що такі дії Пенсійного фонду суперечать правовим нормам, а також порушують його право на належне пенсійне забезпечення, що слугувало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 02.07.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
23.07.2024 від представника Пенсійного фонду до суду надійшов відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на їх безпідставність. Зауважує, що позивачем раніше вже реалізовувалося право на призначення пенсії державного службовця відповідно до Закону № 3723-ХІІ, а тому спірні довідки не можуть бути підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця. Вважає, що за бажанням позивача йому може бути поновлена виплата пенсії державного службовця, проте в розмірі, який йому був встановлений до переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
29.07.2025 позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій просить не враховувати позицію Пенсійного фонду викладену у відзиві на позов, так як його ситуація не є аналогічною наведеним відповідачем у відзиві на позов.
Положення ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вказує наступне.
Встановлено, що рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 26.12.2024 у справі № 240/9556/24 визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Івано - Франківській області від 11.04.2024 "Про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" ОСОБА_1 " о/р НОМЕР_1 " та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області із 04.04.2024 призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до статті Закону України "Про державну службу".
На вимогу даного рішення суду Головне управління Пенсійного фонду України у Івано-Франківській області повторно розглянуло заяву позивача щодо переведення з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" з урахуванням висновків суду, під час розгляду якої довідки про складові заробітної плати, які видані Звягельською районною державною адміністрацією 28.03.2024 за № С-110/21 не враховані, у зв`язку із відсутністю прийнятим у справі № 240/9556/24 рішенням такого зобов`язання.
За результатом повторного розгляду питання щодо переведення з пенсії по інвалідності призначеної відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу" Пенсійним фондом прийнято рішення від 07.05.2025 про відмову в переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про державну службу", у зв`язку із недоцільністю (розмір пенсії зменшується).
Про зміст рішення Пенсійного фонду позивача повідомлено листом від 16.06.2025 Головного управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Позивач не погоджується із такими діями відповідача, а тому звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Частиною першою статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ (далі - Закон №3723-ХІІ).
01.05.2016 набрав чинності Закон України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - Закон № 889-VIII), який визначає принципи, правові та організаційні засади забезпечення державної служби, зокрема порядок реалізації права на пенсійне забезпечення державних службовців.
Відповідно до статті 90 Закону № 889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно з пунктом 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII з 01.05.2016 втратив чинність Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
У той час, згідно з пунктом 10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" згаданого Закону державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За приписами пункту 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 889-VIII для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону № 3723-ХІІ та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№ 1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (№ 1058-15), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ передбачено, що за наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналізуючи зазначені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку, що обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною 1 статті 37 вказаного Закону і Прикінцевими та перехідними положеннями Закону № 889-VІІІ, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права була висловлена у зразковому рішенні Верховного Суду від 04.04.2018 у справі № 822/524/18 та у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 500/5183/17.
Матеріали справи свідчать, що 19.05.2025 позивач звернувся до Пенсійного фонду з питань виконання рішення суду прийнятого у справі № 240/9556/24, яким зобов`язано призначити йому пенсію за віком відповідно до Закону № 3723-XII, у свою чергу рішенням відповідача від 07.05.2025 йому відмовлено у переведенні на пенсію за віком відповідно до вимог Закону № 3723-ХІІ, у зв`язку із недоцільністю, тобто зменшенням розміру пенсії. 
Як встановлено у ході судового розгляду справи № 240/9556/24 (вказані обставини не потребують додаткового встановлення відповідно до ч.4 ст.78 КАС України) ОСОБА_1 з 01.06.2001 по 30.09.2017 отримував пенсію по інвалідності по Закону № 3723-ХІІ, з 01.10.2017 переведений на пенсію по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 (далі - Закон № 1058-IV).
У той час, за своєю суттю спірні правовідносини у цій справі стосуються переведення позивача з одного виду пенсії відповідно до Закону № 1058-IV на інший вид пенсії відповідно до Закону № 3723-XII.
Досліджуючи спірні правовідносини у правовій площині, слід зауважити про наступне.
Відповідно до абзацу 2 пункту 4-7 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV, особи, пенсію яким переведено на пенсію на умовах цього Закону, у будь-який час можуть звернутися до органів Пенсійного фонду для переведення на пенсію/щомісячне довічне грошове утримання за нормами, зокрема, Закону України "Про державну службу", із встановленням розміру пенсії, отримуваного до такого переведення, з 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому надійшла така заява.
Крім того, згідно пункту 13 розділу XV Прикінцеві положення № 1058-IV у разі якщо особі призначено пенсію відповідно до законів України "Про державну службу", "Про службу в органах місцевого самоврядування", "Про статус народного депутата України", "Про наукову і науково-технічну діяльність" її виплата продовжується до переведення за бажанням особи на пенсію на інших підставах або за бажанням особи поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення. До такого переведення розмір пенсій, призначених відповідно до зазначених законів, не переглядається. Пенсії, призначені відповідно до зазначених законів, індексуються у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, з урахуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Проаналізувавши викладене, суд акцентує увагу на тому, що особа, яка раніше отримувала пенсію відповідно до Закону № 3723-XII, не позбавляється права перейти з пенсії за віком, яку вона отримує за Законом № 1058-IV, на пенсію за віком в рамках дії Закону № 889-VIII. Проте, ключовим у такому переведенні є те, що виплата пенсії поновлюється у розмірі, який було встановлено до переведення на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058-IV.
Отже, враховуючи обставини цієї справи, слід наголосити, що оскільки позивач з 01.06.2001 по 30.09.2017 отримував пенсію по інвалідності відповідно до Закону № 3723-ХІІ, з якої його з 01.10.2017 переведено на пенсію за Законом № 1058-IV, то повернення на отримання пенсії за Законом № 3723-ХІІ можливо лише шляхом переведення на підставі пункту 4-7 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV.
Вказані висновки викладені Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 25.07.2025 у справі № 140/5363/24.
При цьому, щодо можливості перерахунку пенсії позивача на підставі нових довідок про заробітну плату станом на 27.03.2024 суд зауважує, що питання права осіб, які бажають перейти з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону № 1058-IV, на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII, яка їм вже призначалась до цього, на перерахунок цієї пенсії на підставі нових довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця за посадою, з якої ці особи вийшли на пенсію неодноразово вирішувалося Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19.03.2025 у справі № 300/936/23, від 25.07.2025 у справі № 140/5363/24, від 10.09.2025 у справі № 420/25000/24, від 17.09.2025 № 560/5257/22, згідно з висновками якого як Закон № 889-VІІІ, так і Закон № 1058-IV не передбачають підстав (умов) для перерахунку пенсії державного службовця у зв`язку зі збільшенням розміру заробітної плати працюючих службовців. Не передбачає таких підстав і стаття 37 Закону № 3723-ХІІ.
Враховуючи пряму дію закону в часі, до правовідносин щодо перерахунку пенсій застосовується законодавство, чинне на час, коли здійснюється перерахунок, а не те, яке діяло на час призначення пенсії.
Отже, враховуючи, що законодавством не передбачено підстав та умов перерахунку пенсій, призначених відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог. 
Суд вважає, що у відповідача не було правових підстав для здійснення перерахунку пенсії позивача, на яку він просив його перевести у зв`язку з підвищенням розміру заробітної плати працюючих державних службовців, а відтак не було підстав і для переведення на пенсію відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ через зменшення розміру отримуваної пенсії.
Суд бере до уваги Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою щодо відповідності Конституції України (конституційності) підпункту 1 пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (щодо гарантій соціального захисту державних службовців) від 23.12.2022 № 3-р/2022 у справі № 3-132/2018 (5462/17).
Цим рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), підпункт 1 пункту 2 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII у тім, що він унеможливив перерахунок розмірів пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону України "Про державну службу" від 16.12.1993 № 3723-ХІІ зі змінами.
Конституційний Суд Україні звернув увагу на обов`язок Верховної Ради України внормувати перерахунок розмірів пенсій осіб, яким надано право на призначення пенсії на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ зі змінами, з урахуванням приписів Конституції України та цього Рішення.
Таким чином, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України 23.12.2022 №3-р/2022, правове регулювання перерахунку пенсії позивачки у майбутньому зазнає змін. Однак до врегулювання Верховною Радою України питання перерахунку пенсій, призначених на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ, підстав для такого перерахунку немає.
При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Відповідно до п.4 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
У випадку коли поданих доказів достатньо для того, щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти те чи інше рішення чи зробити ту чи іншу дію суд вправі обрати такий спосіб захисту порушеного права.
Відповідно статті 6 КАС України визначено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Христов проти України" (Khristov v. Ukraine, заява № 24465/04, рішення від 19.02.2009 року, п. 33) повторює, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч. 1 ст. 72 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 73 вказаного Кодексу).
За змістом статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
З огляду на встановлені обставини справи, які підтверджені відповідними доказами, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Питання про розподіл судових витрат, судом вирішується відповідно до ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 263 КАС України, суд,

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (вул. Січових Стрільців, 15, м.Івано-Франківськ, ЄДРПОУ: 20551088) про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії, відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 30 березня 2026 р.

30.03.26