Справа № 496/1497/25
Провадження № 2/496/647/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року м. Біляївка 
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Шаньшиної М.В.,
за участю секретаря судового засідання - Ткаченко В.М.,
позивач - ОСОБА_1 , 
представника позивача - ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції),
відповідачів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Роздільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, про визнання батьківства,

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернулась до суду з уточненою позовною заявою в якій просила суд встановити факт батьківства, а саме, що громадянин України, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; зобов`язати Роздільнянський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, внести відповідні зміни до актового запису № 119 про народження дитини, вказавши в графі батько - громадянина України ОСОБА_6 та прізвище дитини ОСОБА_8 змінити на ОСОБА_9 . 
Свій позов, позивач мотивувала тим, що вона, ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з 2017 року почали проживати разом як сім`я без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_1 . Між ними склалися гарні стосунки як чоловіка та дружини і невдовзі позивачка дізналась, що вона вагітна. Для ОСОБА_6 це була несподівана новина, тому як між ними була різниця у віці 12 років. ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась ОСОБА_7 . Батьком дитини є ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Однак у свідоцтві про народження дитини відомості про батька вказані за прізвищем матері, а офіційне визнання батьківства не було оформлене, оскільки батько цього не хотів.
Після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , була відкрита спадкова справа № 41/2025 у приватного нотаріуса Кифоренко Р.Б.
20.02.2025 року було отримано Висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження за № 46563, зробленого Медико-генетичним центром «Мама Папа», в якому зазначається, що ймовірність того, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народжена матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , народжена матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мають спільного біологічного батька, складає 99,9997%.
Встановлення факту батьківства необхідно позивачці для оформлення спадкових прав дитини після смерті батька. Позивачка позбавлена можливості у позасудовому порядку встановити даний факт. В іншому порядку встановити факт батьківства неможливо. Отже, факт про встановлення батьківства, буде сприяти якнайкращим інтересам малолітньої дитини, у зв`язку з чим позивач звернулась до суду з вказаною позовною заявою.
В судовому засіданні позивач та її представник позовну заяву підтримала та просила задовольнити. Крім того, позивач зазначила, що з 2017 року вони з померлим ОСОБА_6 проживали однією родиною, без реєстрації шлюбу. У них народилась дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовну заяву визнала, та зазначила, що вона знала, проте, що батько проживає з позивачкою. Коли відповідачка завагітніла другою дитиною, вона повідомила цю новину батьку, на що він сказав їй, що жінка, з якою він мешкає також вагітна, але він не впевнений, що це його дитина, тому за своє життя не дав їй своє прізвище. На її питання чому він не хоче одружитися з ОСОБА_11 , він поясняв, що не все в їх стосунках було добре, і все що він нажив, повинно дістатись його дітям, у зв`язку з чим він взяв розписку з ОСОБА_12 , що при народженні цієї вона не буде мати ніяких матеріальних претензій до нього, але зазначену розписку вони не знайшли. Про вказану розписку позивач сама розповідала їй. Також відповідачка пояснила, що вона сама ініціювала проведення експертизи. Брат ОСОБА_4 з батьком мав не дуже гарні стосунки, вони спілкувались лише на свята, а оскільки вона спілкувалась з батьком, повідомила брату, що в них є маленька сестра. Брат знав, що батько проживав з жінкою по імені ОСОБА_13 .
Відповідач ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні проти позовної заяви заперечували, з підстав того, що в матеріалах справи відсутні докази, яка дають можливість беззаперечно встановити батьківство, а саме підтверджують спільне проживання матері та батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Також відповідач в судовому засіданні пояснив наступне. З позивачем він познайомився на сімейному святі. Проте, що його батько та позивач проживають разом, він не знав. З батьком він не спілкувався, тільки вітали один одного зі святами. Від сестри ОСОБА_3 , дізнався про народження дитини у батька. Де мешкав батько він не знав, перший раз у батька в дома по АДРЕСА_1 був на похованні батька.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 в судовому засідання пояснив наступне, що позивачка є жінкою його покійного брата, а з ОСОБА_6 вони рідні брати. Брат мешкав по АДРЕСА_1 . З братом часто зустрічалися, на свята, допомагали один одному. Про дитину брата знав, ще коли позивачка була вагітною. ОСОБА_3 до нього приходила у гості, постійно там бачив її у брата, а син ОСОБА_8 до нього не приходив, не спілкувався з батьком, в них були напружені відносини. 
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона є двоюрідною тіткою ОСОБА_6 . З відповідачем ОСОБА_3 спілкується, а з відповідачем ОСОБА_4 - ні. Позивач ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_6 , про їх відносини дізналась у 2017 році, трошки пізніше дізналась про вагітність ОСОБА_1 та народження дитини ОСОБА_16 . Померлий ОСОБА_6 постійно був поряд з ОСОБА_11 , жили вони добре, дружно, дбали один про одного. Дитина дуже любила його та в них були дуже гарні стосунки. У позивача не було сумнівів, що це його донька. З померлим ОСОБА_6 спілкувались дуже близько. Він часто заїжджав в гості.
Заслухавши пояснення сторони позивача та відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_8 народилась ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №119 від 24.03.2018 року. Батьками дитини записані ОСОБА_17 та ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України за №00019825397 відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого Дачненською сільською радою Одеського району Одеської області від 14.01.2025 року, актовий запис №11.
Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина, відповідно до копії спадкової справи, з заявами про прийняття спадщини звернулись його діти: ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .
20.02.2025 року було отримано Висновок молекулярно-генетичного експертного дослідження за № 46563, зробленого Медико-генетичним центром «Мама Папа», в якому зазначається, що ймовірність того, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , народжена матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , народжена матір`ю ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , мають спільного біологічного батька, складає 99,9997%.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Частиною 3 ст. 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі, чи поза ним. Факт народження дитини породжує виникнення біологічного та морального зв`язку між нею та її батьком і матір`ю.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Батьки і діти мають взаємні особисті немайнові та майнові права та обв`язки. Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст. 122, 125 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною 1 ст. 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Частиною 1 ст. 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 встановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою, котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.
Предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи.
Аналіз норми ст. 130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (ст. 128 СК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно з висновками викладених в постанові Верховного Суду від 25.08.2020 року у справі № 478/690/18 (провадження № 61-18333св19) зазначено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ч. 2 ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 р.).
При цьому, наданий позивачем висновок експерта не суперечить дослідженим в судовому засіданні доказам, зокрема показанням свідків.
Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/2, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.
Крім того, п.п. 2.13.1 та 2.16.4 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.
На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилався позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження, підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 126, 128, 134, 135 СК України, ст.ст. 13, 81, 82, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Роздільнянський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Роздільнянському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання батьківства - задовольнити.
Встановити факт батьківства, а саме, що громадянин України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , є батьком дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Внести зміни в актовий запис № 119 складений 24 березня 2018 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказавши в графі «відомості про батька» - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , прізвище дитини змінити з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_9 » в решті актовий запис залишити без змін. 
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до суду першої інстанції.

Суддя М.В. Шаньшина