ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 2-340/11  Номер провадження 22-ц/814/489/26	Головуючий у 1-й інстанції Кириченко О.С.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Панченка О. О.
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 15 липня 2025 року, постановлену в селищі Диканька під головуванням судді Кириченко С. С., дата складення повного тексту ухвали 18 серпня 2025 року
у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , за участі стягувача Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра», про визнання виконавчого листа № 2-340/11 таким, що не підлягає виконанню,
в с т а н о в и в:
У червні 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчого листа, виданого 08.08.2012 на підставі рішення Диканського районного суду Полтавської області у справі № 2-340/11.
Заява мотивована тим, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 27.12.2011 у цивільній справі № 2-340/11 задоволено позов ПАТ КБ «Надра» та стягнуто на користь банку солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 22.09.2008 № 3029/11/08-К у розмірі 79475,59 доларів США, що в перерахунку в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 23.12.2011 становить 635 002,02 грн, з яких: 62 889,40 доларів США - основний борг (тіло кредиту), 13 122,70 доларів США - нараховані проценти за користування кредитом, 319,02 доларів США - пеня за порушення строку погашення кредиту, 3 144,47 доларів США - штраф. 
На виконання вказаного рішення 08.08.2012 судом першої інстанції було видано виконавчий лист № 2-340/11 про стягнення з неї на користь ПАТ КБ «Надра» боргу у розмірі 447 654,06 грн.
Оскільки Законом України «Про виконавче провадження» встановлено трирічний строк для пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання, а рішення суду від 27.12.2011 набрало законної сили 14.01.2012, відтак строк пред`явлення виконавчого листа розпочався 15.01.2012 та закінчувався 14.01.2015. 
Постановою старшого державного виконавця Шевченківського відділу ДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області Токарь К. М. від 04.01.2017 було відкрито виконавче провадження № 52893896 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-340/11, виданого 08.08.2012 Диканським районним судом Полтавської області.
З інформації про виконавче провадження № 52893896 за даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень вбачається, що цей виконавчий документ надійшов до державного виконавця 15.11.2016, тобто вже після закінчення встановленого законом трирічного строку для пред`явлення документа до примусового виконання. 
Постановою Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області від 30.09.2017 було повернуто зазначений виконавчий лист стягувачу ПАТ КБ «Надра» у зв`язку із не встановленням фактичного місця проживання боржника ОСОБА_1 та відсутністю у неї майна, на яке можливо звернути стягнення. 
У подальшому цей виконавчий документ до примусового виконання повторно не пред`являвся. 
Вказувала, що навіть, якщо вважати, що при пред`явленні виконавчого листа до примусового виконання стягувачем у листопаді 2016 року строк його пред`явлення до примусового виконання перервався, то після повернення його стягувачеві постановою державного виконавця від 30.09.2017, строк пред`явлення такого виконавчого листа до примусового виконання після переривання розпочався заново з дня його повернення стягувачу, тобто з 01.10.2017 і тривав до 30.09.2020. Проте в зазначений строк цей виконавчий документ повторно для примусового виконання стягувачем не пред`являвся, що свідчить про те, що стягувачем пропущено строк для пред`явлення цього виконавчого документа до примусового виконання. 
Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 15 липня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
Скасовано встановлену ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 10 червня 2025 року у справі № 2-340/11, провадження № 6/529/11/25, заборону органам державної виконавчої служби та приватним виконавцям приймати до виконання виконавчий лист № 2-340/11, виданий 08 серпня 2012 року Диканським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 447654,06 грн.
Ухвала суду мотивована відсутністю підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою заяву задовольнити.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що, загалом вірно встановивши всі фактичні обставини справи, суд дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, фактичне перебування цього виконавчого листа на примусовому виконанні та наявність відкритого виконавчого провадження не є обов`язковою умовою, на відміну від наявності встановленого факту, що строк пред`явлення його до виконання пропущено. 
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частинами першою, другою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 27.12.2011 у цивільній справі № 2-340/11 задоволено позов ПАТ КБ «Надра» та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 22.09.2008 № 3029/11/08-К у розмірі 79 475,59 доларів США, що в перерахунку в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 23.12.2011 становить 635 002,02 грн, з яких: 62 889,40 доларів США -основний борг (тіло кредиту), 13 122,70 доларів США - нараховані проценти за користування кредитом, 319,02 доларів США - пеня за порушення строку погашення кредиту, 3 144,47 доларів США - штраф, а також стягнуто на користь ПАТ КБ «Надра» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в дольовому порядку суми, сплачені за подання позовної заяви - судовий збір у сумі 1 700 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 1 20,00 грн - по 910,00 грн з кожного (а. с. 21-23).
З інформації про виконавче провадження № 52893896 вбачається, що виконавчий лист від 08.08.2012 № 2-340/11, виданий Диканським районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» боргу у розмірі 447 654,06 грн надійшов на виконання до Шевченківського ВДВС міста Полтави ГТУЮ у Полтавській області 15.11.2016, за яким постановою старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ в Полтавській області Токарь К. М. від 04.01.2017 було відкрито виконавче провадження (а. с. 4-6, 7).
Постановою Шевченківського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області Токарь К. М. від 30.09.2017 вказаний виконавчий лист повернуто стягувачу - ПАТ КБ «Надра» на підставі пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із тим, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів встановлено, що боржник за адресою, вказаною у виконавчому документі, не проживає. Встановити фактичне місце проживання боржника не вдалося. Майна, на яке можливо звернути стягнення за боржником не виявлено. Джерела отримання доходів боржником встановити не вдалося (а. с. 6, 8).
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями у судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України).
Одним з основних засад (принципів) цивільного судочинства та конституційною гарантією є обов`язковість судового рішення (стаття 129-1 Конституції України, пункт 7 частини третьої статті 2, стаття 18 ЦПК України).
Судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно з частиною першою статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Відповідно до частини першої та другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: процесуально-правові та матеріально-правові. Процесуально-правовими підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання. До матеріально-правових підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна віднести ті обставини, що свідчать про припинення обов`язку боржника з передбачених законом підстав.
У зазначеній категорії справ саме на суд на підставі наданих сторонами доказів покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, або наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 520/1466/14-ц (провадження № 61-43447св18), від 24 червня 2021 року у справі № 750/9956/17 (провадження № 61-15664 св 19), від 09 вересня 2021 року у справі № 824/67/200 (провадження № 61-10482ав21), від 09 червня 2022 року у справі № 2-118/2001 (провадження № 61-1762ав22) 31 жовтня 2024 року у справі № 824/2/22 (провадження № 61-10371 ав 24) та інших.
Відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У справі, яка переглядається апеляційним судом, позиція заявника - боржника ОСОБА_1 зводиться до того, що виконавчий лист № 2-340/11 від 08.08.2012 не підлягає виконанню у зв`язку з пропуском строку пред`явлення його до виконання.
Проте, такі обставини не встановлені судом. 
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника).
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди (частина п`ята статті 37 в редакції Закону № 1662-IX від 15.07.2021).
Згідно частини шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.
На момент подання заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист № 2-340/11 від 08.08.2012 повторно не пред`явлений стягувачем до примусового виконання, проте він не втратив такого права, позаяк може заявити клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку за наявності відповідних поважних причин. Позбавлення стягувача такого права суперечило б принципу обов`язковості судового рішення та праву на справедливий суд,гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що включає стадію виконання судового рішення, як його невід`ємну завершальну частину. Без реального виконання судове рішення втрачає сенс, що порушує принципи верховенства права та ефективного судового захисту.
За таких обставин колегія суддів апеляційного суду не вбачає підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та залишає апеляційну скаргу заявника без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Диканського районного суду Полтавської області від 15 липня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя        С. Б. Бутенко

Судді          О І. Обідіна
О. О. Панченко