Справа № 144/1283/25
Провадження № 22-ц/801/651/2026
Категорія: 72
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Сало Т. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2026 року	Справа № 144/1283/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів: головуючого судді Сала Т.Б., суддів Ковальчука О.В., Шемети Т.М., секретар Кулішко Б.А., розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року, ухвалене суддею Германом О.С. в с-щі Теплик, в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Служби у справах дітей Теплицької селищної ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,
встановив:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом, в якому просив:
- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- стягувати з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від заробітної плати (доходу), але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного і до їх повноліття, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 24 червня 2008 року він уклав шлюб з ОСОБА_2 , який розірвано за рішенням суду від 26 липня 2012 року. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають із позивачем та перебувають на його повному утриманні та вихованні. 
У 2016 році відповідачка виїхала до рф, на даний час проживає у м.москві та уклала шлюб з другим чоловіком. Відповідачка вихованням дітей не займається, матеріально їм не допомагає, не телефонує, не проявляє зацікавленості в подальшій долі дітей, будь-якої участі у вихованні дітей не бере, не цікавиться їхнім станом здоров`я, не турбується про їхній фізичний та духовний розвиток, а будує своє особисте життя в іншій країні. 
Позивач вказує, що у дітей створені всі умови для проживання, він здійснює опіку над ними, доглядає та піклується про стан їхнього здоров`я. Син ОСОБА_5 навчається у школі, а донька ОСОБА_6 навчається в Теплицькому ліцеї. 
Вказане стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
При розгляді справи за клопотанням ОСОБА_1 ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 15 жовтня 2025 року було витребувано в органу опіки та піклування висновок про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав.
Заочним рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року позов задоволено частково.
Позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Служби у справах дітей Теплицької селищної ради про позбавлення батьківських прав - залишено без задоволення.
Попереджено ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Покладено на органи опіки і піклування контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 кошти (аліменти) на утримання дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , щомісячно в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного і до їх повноліття, щомісячно, починаючи стягувати з 20.08.2025 року.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у сумі 1211,20 грн. (одну тисячу двісті одинадцять гривень 20 копійок)
Не погодившись із вказаним рішенням,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у позбавленні батьківських прав ОСОБА_7 та ухвалити нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.
У скарзі зазначає, що відповідач самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям дітей, не спілкується з ними, не турбується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їхнім здоров`ям, не знає як вони виглядають, бо з 2017 року і по даний час їх не бачила і не намагалася цього зробити. Висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача стосовно дітей у сукупності з іншими доказами є необґрунтованим, зроблений без наведених достатніх доказів. Надані органом опіки та піклування квитанції про сплату відповідачем коштів на дітей є підробленими, походження цих квитанцій представник органу опіки та піклування у судовому засіданні не пояснив. Орган опіки та піклування розглянув заяву без особистої його присутності та дітей.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
У судове засідання, призначене на 24 березня 2026 року, учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.
У поданій 13 березня 2026 року заяві орган опіки та піклування Служби у справах дітей Теплицької селищної ради просив справу розглянути у відсутність його представника.
Враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів прийшла до висновку про розгляд заяви у відсутність належно повідомлених учасників справи.
Апеляційний суд, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Встановлено, що з 24 червня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 26 липня 2012 року в цивільній справі №222/623/12 розірвано.
У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 та серії відповідно (а.с.9,10).
Відповідно до відомостей про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб №503 від 19 серпня 2025 року, по АДРЕСА_1 зареєстровані, зокрема: ОСОБА_1 – з 28 серпня 2022 року; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – з 22 березня 2024 року (а.с.11).
Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 09 вересня 2025 року, затвердженого начальником ССД Теплицької селищної ради Гижко О.Г., комісією обстежено умови проживання дітей в родині ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . Умови проживання добрі, будинок газифікований. Кімнати облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою Відведено окрему кімнату, де є окреме спальне місце, місце для занять, місце для зберігання речей. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_1 - батько; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 – донька; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – син. Діти з батьком проживають з 2016 року. Батько забезпечує потреби дітей в харчуванні, одязі, канцтоварах. Піклується про якісне збалансоване харчування. Зі слів батька – мати не цікавиться долею дітей, не допомагає матеріально (а.с.27).
Рішенням виконавчого комітету Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 24 жовтня 2025 року за №365 затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дітей.
У вказаному висновку зазначено, що оскільки мати дітей – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на території Теплицької територіальної громади не проживає, але добровільно сплачує на дітей певну суму коштів, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.62-64).
Разом із вказаним висновком органом опіки та піклування надано довідку виконавчого комітету Теплицької селищної ради Гайсинського району Вінницької області від 20 жовтня 2025 року за №336, відповідно до якої ОСОБА_2 зареєстрована по АДРЕСА_1 , але на даний час за місцем реєстрації не проживає (а.с.66), а також квитанції про сплату ОСОБА_2 коштів на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.67-75). 
Оскільки ОСОБА_2 у 2016 році виїхала за кордон і не займається вихованням дітей, не цікавиться їх життям, здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток, а будує своє життя в іншій країні, а також ухиляється від виконання своїх обов`язків, ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України).
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Правовий висновок про те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20, від 03 серпня 2022 року у справі № 306/7/20, від 07 грудня 2022 року у справі № 562/2695/20, від 11 січня 2023 року у справі № 461/7447/17, від 06 вересня 2023 року у справі №545/560/21.
Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
У рішенні від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (заява № 37283/13) Європейський суд з прав людини підкреслював, що взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав-відповідачів, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване статтею 8 Конвенції. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади держав-відповідачів встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім`ї.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що зверненню до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та характеристик учасників цих правовідносин (постанови від 18 лютого 2021 року у справі №645/920/19, від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, від 12 лютого 2024 року у справі №202/1931/22).
Суд першої інстанції надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам і не встановив підстав для застосування до відповідача такого крайнього й виключного способу впливу, як позбавлення її батьківських прав відносного її неповнолітніх сина та дочки. 
При розгляді даної справи судом першої інстанції не встановлено, що мати ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що вона систематично продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.
У справі відсутні відомості про застосування органами у справах дітей заходів впливу для спонукання матері до належного виконання своїх батьківських обов`язків, відновлення психоемоційних зв`язків дитини з матір`ю, вжиття заходів щодо збалансування інтересів матері й дітей.
Посилання апеляційної скарги на необґрунтованість висновку органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно двох її неповнолітніх дітей колегія суддів відхиляє.
ОСОБА_1 зазначає, що висновок зроблений без достатніх доказів, які б підтверджували, що відповідач не ухиляється від здійснення батьківських обов`язків, не містить даних, які об`єктивно характеризують відповідача як особу, яка не здійснює батьківських обов`язків, тому вважає, що висновок не є правовою підставою щодо недоцільності позбавлення батьківських прав.
У висновку зазначено, що орган опіки та піклування Теплицької селищної ради не володіє інформацією щодо наявності виключних обставин, підтверджених відповідними доказами, які б свідчили про нехтування матір`ю своїми обов`язками і були законною підставою для застосування такого крайнього впливу, як позбавлення батьківських прав. Матір добровільно сплачує на дітей певну суму коштів.
Апеляційний суд виходить з того, що висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 07 лютого 2022 року у справі №759/3554/20, від 10 листопада 2023 року у справі №401/1944/22, від 15 листопада 2023 року у справі №932/2483/21).
Тобто такий висновок оцінується разом із іншими доказами у справі.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що надані органом опіки та піклування квитанції про сплату ОСОБА_2 коштів були підробленими, що перевірено та встановлено судом першої інстанції, відхиляються апеляційним судом, оскільки про підробку вказаних квитанцій ОСОБА_1 не зазначав у суді першої інстанції після надходження до суду висновку органу опіки та піклування. 
Так само ОСОБА_1 не вказував про те, що він чи його дочка (отримувачі переказу) не отримували коштів від відповідача.
Будь-яких клопотань щодо дійсності цих квитанцій не заявлялося стороною позивача.
Суд першої інстанції зробив висновок про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав не лише на підставі висновку органу опіки та піклування.
За обставин даної справи, ОСОБА_1 не довів наявність безумовних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, що є його процесуальним обов`язком. 
Суд першої інстанції попередив ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей.
Апеляційний суд звертає увагу, що залишення поза увагою попередження про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків визнано у справі №149/2510/21 достатньою підставою для позбавлення батьківських прав (постанова Верховного Суду від 23 листопада 2022 року). У вказаній постанові Верховний Суд, зокрема, зазначив, що у такій правовій ситуації, коли є рішення суду, що набрало законної сили, за первинним зверненням одного з батьків про відмову у позбавленні батьківських прав другого з батьків з тих міркувань, що це є крайнім заходом впливу на нього, у разі повторного звернення з таким позовом під час його розгляду саме другий з батьків дитини має доводити зміну свого ставлення до участі у вихованні своєї неповнолітньої дитини, заперечити і спростувати відповідними доказами факт нехтування ним своїми батьківськими обов`язками.
Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49). Наявності таких обставин у цій справі не доведено.
Підсумовуючи, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про позбавлення батьківських прав та не є підставою для його скасування.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів не оскаржується, а відтак апеляційним судом в силу ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в цій частині не переглядається.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 25 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 26 березня 2026 року.

Головуючий Т.Б. Сало

Судді О.В. Ковальчук

Т.М. Шемета