Справа № 539/4934/25
Провадження № 2-а/539/1/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року місто Лубни

Лубенський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючої судді Рудалєвої Л.В.,
при секретарі судового засідання Бас В.Г.,
позивача ОСОБА_1 ,
інші учасники справи у судове засідання не з`явилися,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в порядку розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ з врахуванням вимог спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, Коваленка Анатолія Віталійовича – старшого лейтенанта поліції, інспектора Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

УСТАНОВИВ:
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
26 вересня 2025 року до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області (далі - суд) звернувся ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) (далі – позивач) із позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (юридична адреса: 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок №3, код ЄДРПОУ 40108646), Головного управління Національної поліції у Чернігівській області (юридична адреса: 14000, місто Чернігів, проспект Перемоги, будинок №74), Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області (юридична адреса: 17500, місто Прилуки, вулиця Котляревського, будинок №64), Коваленка Анатолія Віталійовича – старшого лейтенанта поліції, інспектора Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області (робоча адреса: 17500, місто Прилуки, вулиця Котляревського, будинок №64) (далі – відповідачі) про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, в якій просить суд:
Визнати нечинною та скасувати постанову інспектора Прилуцького районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Чернігівській області, старшого лейтенанта поліції Коваленка Анатолія Віталійовича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі Серія ЕНА №5746376 за частиною першою статті 121 КУпАП (далі – оскаржувана постанова).
Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене за частиною першою статті 121 КпАП України стосовно ОСОБА_1 .
Визнати дії інспектора Прилуцького районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Чернгівській області, старшого лейтенанта поліції Коваленка Анатолія Віталійовича стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності - незаконними.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначає, що у його діях відсутній склад правопорушення, передбачений частиною першою статті 121 КУпАП, оскільки відповідач помилково кваліфікував керування автомобілем із несправним заднім стоп-сигналом як порушення правил п.31.4.3 ПДР, не врахував приписи п.п.31.5, 31.6 ПДР, а також можливість руху транспортного засобу до місця стоянки або ремонту із дотриманням запобіжних заходів згідно п.п.9.9 і 9.11 цих Правил.
28 жовтня 2025 року до суду від представника Департаменту патрульної поліції Національної поліції України надійшов відзив на позовну заяву, у якому він зазначив, що спірні правовідносини не стосуються ні Департаменту патрульної поліції, ні його територіального (відокремленого) підрозділу Управління патрульної поліції в Чернігівській області ДПП, оскільки жодним чином не порушували права позивача, що в свою чергу виключає підстави стягнення судових витрат на користь позивача.
Оскаржувана постанова серії ЕНА №5746376 від 18 вересня 2025 року стосовно позивача ОСОБА_1 винесена інспектором Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, старшим лейтенантом поліції Коваленко А.В., який не проходить службу в Департаменті патрульної поліції, оскільки є поліцейським Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, яке, в свою чергу, є окремою юридичною особою, з власними реквізитами, гербовою печаткою та пов`язані трудовими відносинами з поліцейським, який виніс оскаржувану постанову, а отже, мають нести відповідальність за дії своїх підлеглих. Зважаючи на вищевикладене, просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції відмовити.
02 лютого 2026 року до суду від відповідача – Головного управління Національної поліції в Чернігівській області надійшов відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти задоволення позовних вимог зазначивши, що транспортний засіб, яким керував позивач, було зупинено працівниками відповідача у зв`язку з тим, що на транспортному засобі не горіла лампа заднього правого стоп-сигналу. Керування за таких обставин транспортним засобом не дозволяють ПДР. Працівники поліції, застосовуючи до позивача штраф за порушення вимог ПДР, діяли відповідно до вимог Закону України «Про Національну поліцію» та Кодексу України про адміністративні правопорушення. 

Заяви та клопотання сторін
10 грудня 2025 року представник Головного управління Національної поліції у Чернігівській області звернувся до суду із заявою, у якій просив продовжити ГУНП в Чернігівській області строк для подачі відзиву по справі.
02 лютого 2026 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. 
10 березня 2026 року до суду від Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області надійшло клопотання про розгляд справи без ОСОБА_2 – старшого лейтенанта поліції, оскільки він не може прибути у судове засідання у зв`язку із виконанням службових обов`язків.

Процесуальні дії у справі
Ухвалою від 26 вересня 2025 року суд залишив позовну заяву без руху.
Ухвалою від 07 жовтня 2025 року суд відкрив провадження у справі, призначив судове засідання на 16 жовтня 2025 року, витребувавши від відповідачів матеріали справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Розгляд справи відкладався на 19 листопада 2025 року у зв`язку із неявкою у судове засідання учасників справи.
Ухвалою від 20 листопада 2025 року суд клопотання позивача про забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження про стягнення із позивача на користь держави штрафу повернув без розгляду. 
19 листопада 2025 року у судовому засіданні позивач подав клопотання про залучення до участі у справі відповідача – Головного управління Національної поліції у Чернігівській області - з огляду та те, що у відзиві на позовну заяву, який до справи надіслав відповідач – Департамент патрульної поліції, - указаний учасник справи зазначив, що поліцейський, який виносив оскаржувану позивачем постанову, не працює у Департаменті патрульної поліції та є працівником Головного управління Національної поліції у Чернігівській області. Департамент патрульної поліції не несе відповідальності за дії осіб, які не є його підлеглими. 
З урахуванням наведеного позивач просив залучити до участі у справі відповідача Головне управління Національної поліції у Чернігівській області.
Ухвалою суду від 20 листопада 2025 року залучено до участі у справі співвідповідача - Головне управління Національної поліції у Чернігівській області (юридична адреса: 14000, місто Чернігів, проспект Перемоги, будинок №74) та відкладено судове засідання на 22 грудня 2025 року.
В судове засідання 22 грудня 2025 року сторони не з`явилися, розгляд справи було відкладено на 02 лютого 2026 року, на 09 лютого, 23 лютого, 04 березня, 30 березня 2026 року.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.5,6).
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5746376 від 18 вересня 2025 року (оскаржувана постанова) на позивача було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 340,00 грн за порушення частини першої статті 121 КУпАП.
В оскаржуваній постанові зазначено, що позивач як водій керував транспортним засобом, в якому не працював правий габаритний вогонь, чим порушив вимоги пункту 31.4.3.в. Правил дорожнього руху (ПДР) – керував транспортним засобом з несправними зовнішніми освітлювальними приладами, не горить ліва фара в темну пору доби (а.с.7).
На бодікамеру працівників поліції було зафіксовано момент зупинення транспортного засобу, порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення, складання оскаржуваної постанови.
Отже, суд встановив, що між позивачем та відповідачами виникли правовідносини щодо винесення оскаржуваної постанови.
Не погоджуючись із діями відповідачів щодо винесення оскаржуваної постанови позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відповідно до частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За приписами статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є в справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені доводи та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд виходив з такого.

Норми права, які застосував суд
Вимогами статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено Конституцією України та законами України.
Згідно із нормами статті 280 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, у тому числі, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що по`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Частина перша статті 121 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність у виді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.
Згідно з пунктом 31.4.3.в. Правил дорожнього руху забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам: не горить лампа лівої фари в режимі ближнього світла.

Оцінка суду
Згідно з пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному КАС України (частина четверта статті 242 КАС України). 
Частиною п`ятою статті 242 КАС України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
Аналізуючи законодавство України, чинне на момент виникнення спірних правовідносин, суд дійшов наступного висновку.
З аналізу змісту статей 9 та 280 КУпАП вбачається, що притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 6 березня 2008 року «Про практику застосування адміністративними судами окремих положень КАС України під час розгляду адміністративних справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень» належить перевірити, чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Суд зазначає, що законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, а тому, з урахуванням принципів і загальних засад Кодексу України про адміністративні правопорушення, практики Європейського Суду з прав людини, передбачається принцип презумпції невинності особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права.
Обвинувачення повинно бути конкретним і зрозумілим, а фактичні обставини чітко узгоджуватись із правовою кваліфікацією та сформульованим обвинуваченням, оскільки в іншому випадку право обвинуваченого знати, в чому він обвинувачується реалізується ним не у повній мірі.
Згідно з частинами другою та третьою статті 62 Конституції України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачяться на її користь.
Аналогічні положення Конституції України поширюються і на осіб, які обвинувачуються у вчиненні правопорушень, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. 
При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (стаття 77 КАС України).
Тобто, особливістю адміністративного судочинства є те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача – суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень.
Системний аналіз та юридичний зміст положень частини другої статті 61 Конституції України свідчить про те, що в основу притягнення до юридичної відповідальності має бути покладений конкретний склад правопорушення, яке скоїла особа. Відмінність у складі правопорушення (як в цілому, так і в конкретних його елементах) дає підстави для притягнення особи до різних видів юридичної відповідальності. Також, юридична відповідальність встановлюється за скоєння конкретного правопорушення конкретною особою, тобто вона має індивідуальний характер і характеризується, наприклад, наявністю системи покарань та стягнень, можливістю призначення більш м`якого покарання, умовного засудження, відстрочки виконання вироку, давністю притягнення до кримінальної відповідальності та звільнення від неї тощо. Цей принцип забезпечується можливістю застосування виду юридичної відповідальності в залежності від ступеня суспільної небезпечності скоєного правопорушення. При цьому, принцип індивідуалізації відповідальності знаходить також свій вираз в тому, що при призначенні покарання (стягнення) мають враховуватися всі особливості та обставини справи, характер правопорушення, ступінь здійснення винною особою протиправного наміру, ступінь вини, властиві їй індивідуальні риси, спосіб життя, мотиви скоєння правопорушення і інше.
Згідно зі статтею 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Також, відповідно до статті 9 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом законності, відповідно до якого органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, позивач керував транспортним засобом, в якому не працював правий габаритний вогонь, чим порушив вимоги пункту 31.4.3.в. Правил дорожнього руху – керував транспортним засобом з несправними зовнішніми освітлювальними приладами, не горить ліва фара в темну пору доби. При цьому, із запису з бодікамери поліцейських вбачається, що транспортний засіб, яким керував позивач, зупинено у світлу пору доби. 
Крім того, суд звертає увагу на те, що оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 13 лютого 2020 у справі №524/9716/16-а зазначено, що у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис, згідно з вимогами статті 70 КАС України, не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Таким чином, зміст оскаржуваної постанови не відповідає дійсним обставинам. Інші документи, які б підтверджували або спростовували висновки відповідача, викладені в оскаржуваній постанові, у справі відсутні. 
При цьому, також суд звертає увагу, що працівниками відповідача порушено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача, оскільки його, серед іншого, не повідомлено про права та обов`язки відповідно до статті 268 КУпАП.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи досліджені докази в сукупності, суд дійшов висновку, що факт порушення пункту 31.4.3.в. Правил дорожнього руху ОСОБА_1 не доведений відповідачами, працівники відповідача порушили порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення стосовно позивача, а отже позовні вимоги є обгрунтованими підлягають задоволенню.
Суд звертає увагу, оскаржувана постанова винесена інспектором Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, старшим лейтенантом поліції Коваленком А.В., який є поліцейським Головного управління Національної поліції у Чернігівській області.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16 вересня 20215 року № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, серед яких Головне управління Національної поліції у Чернігівській області. Тобто вказаний відповідач яке є окремою юридичною особою, з власними реквізитами, гербовою печаткою. Таким чином, суд погоджується із доводами відповідача – Департаменту патрульної поліції та дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції слід відмовити.
Що стосується формулювання позовних вимог суд зазначає таке.
Стаття 5 КУС України визначає право на звернення до суду та способи судового захисту. При цьому, частиною другою статті 9 КАС України передбачено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною третьою статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Позивач звернувся до суду із позовними вимогами про скасування оскаржуваної постанови.
З огляду на вимоги статті 286 КАС України, застосовуючи статті 5 та 9 КАС України, суд з метою ефективного захисту прав позивача виходить за межі позовних вимог та вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у наступній редакції:
«Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5746376, винесену інспектором Прилуцького районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Чернігівській області, старшим лейтенантом поліції Коваленком Анатолієм Віталійовичем, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340,00 грн за частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити».

Судовий збір
Згідно з частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Так, під час подання позову позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн, що підтверджується відповідною платіжною інструкцією (а.с.1).
Відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду позовної заяви про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності у 2025 році складає 605,60 грн.
При цьому, відповідач ОСОБА_2 – старший лейтенант поліції, інспектор Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області є працівником указаного правоохоронного органу (відповідача).
Таким чином, з відповідача Головного управління Національної поліції у Чернігівській області та користь позивача слід стягнути за рахунок його бюджетних асигнувань судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок.

Керуючись статтями 77, 241-246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, Коваленка Анатолія Віталійовича - старшого лейтенанта поліції, інспектора Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити.
Скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА №5746376, винесену інспектором Прилуцького районного відділу поліції Головного Управління Національної поліції в Чернігівській області, старшим лейтенантом поліції Коваленком Анатолієм Віталійовичем, відповідно до якої на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340,00 грн за частиною першою статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справі про адміністративне правопорушення – закрити.
Стягнути з Головного управління Національної поліції у Чернігівській області (юридична адреса: 14000, місто Чернігів, проспект Перемоги, будинок №74) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. 
Рішення суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.
Інформація про учасників справи відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідачі:
Департамент патрульної поліції Національної поліції України, юридична адреса: 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок №3, код ЄДРПОУ 40108646;
Головне управління Національної поліції у Чернігівській області, юридична адреса: 14000, місто Чернігів, проспект Перемоги, будинок №74;
Прилуцький районний відділ поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, юридична адреса: 17500, місто Прилуки, вулиця Котляревського, будинок №64;
Коваленко Анатолій Віталійович – старший лейтенант поліції, інспектор Прилуцького районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Чернігівській області, робоча адреса: 17500, місто Прилуки, вулиця Котляревського, будинок №64. 

Суддя Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області Л.В.Рудалєва