Справа № 703/1328/17 
1-кп/703/99/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 березня 2026 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі: 
головуючого-судді ОСОБА_1 , 
з участю секретарів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
захисників: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,
потерпілої ОСОБА_10 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та жительки АДРЕСА_1 , одруженої, з повною загальною середньою освітою, непрацюючої, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, несудимої,
за ч. 2 ст. 121 КК України,
у с т а н о в и в :

ОСОБА_11 4 лютого 2017 року близько 20 год., перебуваючи у власному будинку АДРЕСА_1 , під час сварки зі своїм співмешканцем ОСОБА_12 , умисно, з метою заподіяння шкоди його здоров`ю, нанесла йому удар ножем в спину, чим спричинила тому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого сліпого поранення задньої поверхні нижньої третини грудної клітки зліва із ушкодженням судини 11 міжреберного проміжку та нижньої частини лівої легені, рани в проєкції 10 міжреберного проміжку задньої поверхні грудної клітки зліва, кровотечі у ліву грудну порожнину, крововиливів у м`які тканини походу раньового каналу та рани на задній поверхні верхньої третини лівого передпліччя, яка продовжується садном, які відносяться до категорії тяжких, небезпечних для життя в момент заподіяння та від яких потерпілий ІНФОРМАЦІЯ_2 помер в лікарні.
Обвинувачена в судовому засіданні свою вину визнала частково і пояснила, що з ОСОБА_13 вона познайомилася на початку 2009 року, а влітку того ж року він приїхав до неї і вони стали проживати разом протягом 9 років. ОСОБА_14 часто зловживав алкогольними напоями, у зв`язку з чим виникали сварки, які іноді доходили до бійки. Після народження дитини в 2016 році чоловік хотів отримані «дитячі» кошти витратити на придбання побутової техніки, із-за чого стосунки ще більш ускладнилися. 
4 лютого 2017 року близько 20 год. у своєму будинку по АДРЕСА_1 , під час чергової сварки із своїм співмешканцем ОСОБА_13 , який ображав її нецензурними та недостойними словами, вона перебувала в приміщенні кухні, де мила посуд, там чоловік знову підійшов до неї і дав їй копняка (вдарив ногою по копчику). Відчувши сильний біль, вона відштовхнула ОСОБА_14 і ножем, який був у неї в цей час у руці, вдарила чоловіка у спину. Це сталося раптово, момент нанесення удару пригадати не може, оскільки перебувала у шоковому стані. ОСОБА_14 після цього вибіг на вулицю, а коли повернувся то вона побачила, що одяг у нього на спині був у крові. На її крик прибігла мати - ОСОБА_15 , викликали швидку медичну допомогу, відвезли ОСОБА_16 у лікарню, де наступного дня він помер. Наміру завдавати чоловікові тілесні ушкодження вона не мала, про вчинене дуже жалкує. 

Крім часткового визнання вини обвинуваченою, її винуватість підтверджується:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 в судовому засіданні про те, що 5 лютого 2017 року увечері до неї додому в м. Городище приїхала ОСОБА_17 і повідомила, що її син ОСОБА_14 помер внаслідок ножового поранення, яке вона нанесла йому під час сварки. Винуватою себе ОСОБА_18 не вважала, під час досудового розслідування вину також не визнавала, пробачення не просила, а навпаки говорила, що їй нічого не буде, оскільки у неї мала дитина. Лише в судовому засіданні у 2020 році вона визнала свою провину і вибачилася перед нею;
- показаннями свідка ОСОБА_15 в судовому засіданні про те, що 4 лютого 2017 року вона повернулася з роботи, її донька - ОСОБА_17 готувала вечерю, накривала на стіл для робітників, які бурили свердловину для питної води. ЇЇ чоловік - ОСОБА_19 перебував у стані алкогольного сп`яніння і також сів за стіл та вживав спиртні напої, при цьому «чіплявся» до ОСОБА_18 , ображав її нецензурними словами. Коли робітники пішли, ОСОБА_14 трохи втихомирився і пішов разом з донькою у свою кімнату. Згодом вона почула сварку, крик дитини і зайшовши в їх кімнату, забрала онучку та вийшла з нею у вітальню, ОСОБА_18 також вийшла до неї, ОСОБА_14 продовжував ображати доньку, чіплявся та душив її за шию, не реагуючи на вимогу припинити мордування доньки. Відштовхнувши чоловіка, ОСОБА_18 пішла на кухню мити посуд. Через деякий час вона знову почула крики та побігла на кухню, з приміщення якої вибіг ОСОБА_14 і попрямував на вулицю. На підлозі приміщення кухні вона бачила ложки, вилки та ножа, а ОСОБА_18 в істериці кричала: «Мамо, я мабуть його ножем вдарила». Викликали швидку медичну допомогу, ОСОБА_14 забрали в лікарню, де наступного дня він помер;
- показаннями свідка ОСОБА_20 в судовому засіданні про те, що взимку 2017 року точної дати не пам`ятає), близько 13 год йому зателефонувала співмешканка його рідного брата – ОСОБА_17 і повідомила, що напередодні вона порізала ножем ОСОБА_14 , що він живий, знаходиться в лікарні. Він зразу ж поїхав у с. Текліне, де біля продовольчого магазину зустрів ОСОБА_18 , яка повідомила, що його брат ОСОБА_14 помер. Також ОСОБА_20 пояснив, що у його брата ОСОБА_14 з ОСОБА_18 були складні стосунки, вони часто сварилися, а іноді доходило і до бійки. ОСОБА_18 надала фінансову допомогу на поховання ОСОБА_14 , однак себе винуватою у його смерті не вважала, казала, що у неї мала дитина і їй нічого не буде;
- показаннями свідка ОСОБА_21 в судовому засіданні про те, що в лютому 2017 року він разом з ОСОБА_22 були на риболовлі. Повертаючись в с. Текліне, вони домовилися, що зустрінуться увечері, після чого ОСОБА_14 вийшов біля магазину, а він поїхав далі до себе додому. У вечірній час цього ж дня зателефонувала мати ОСОБА_11 і повідомила, що ОСОБА_14 погано почувається і щоб він приїхав до них. Прибувши до ОСОБА_18 він бачив поранення на спині у ОСОБА_14 , а з розмови зрозумів, що ОСОБА_18 ножем поранила ОСОБА_14 . Дочекавшись швидку медичну допомогу він супроводжував ОСОБА_14 до лікарні, де тому надавали медичну допомогу, останній в його присутності та присутності ОСОБА_23 повідомив працівникам поліції про те, що заяву на ОСОБА_24 писати не буде.
Підстав сумніватися в правдивості показань свідків, які попереджені про кримінальну відповідальність, передбачену с. 384, 385 КК України, судом не встановлено. 
Пояснення потерпілої і свідків суд вважає послідовними, такими, що не містять істотних суперечностей і повністю узгоджуються з доказами, дослідженими в суді.
Крім показів потерпілої та свідків, винуватість обвинуваченої ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, повністю підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами, які долучені до матеріалів кримінального провадження та які стосуються пред`явленого їй обвинувачення, зокрема;
- даними протоколу огляду місця події від 05 лютого 2017 року з таблицею зображень відповідно до яких зафіксовано, що під час огляду домоволодіння ОСОБА_25 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучені зіскреби речовини бурого кольору, виявлення на підлозі в коридорі будинку та кухонний ніж, який вилучений та поміщено в сейф-пакет № 3420806;
- даними протоколу огляду місця події від 05 лютого 2017 року та таблицею зображень до нього, згідно з якими зафіксовано, що під час огляду кабінету № 2, розташованого на третьому поверсі реанімаційного відділення Смілянської районної лікарні виявлено труп ОСОБА_12 ;

- даними остаточного лікарського свідоцтва про смерть № 033 від 06 лютого 2017 року, відповідно до яких смерть ОСОБА_26 ІНФОРМАЦІЯ_2 настала внаслідок малокровності внутрішніх органів; проникаючого поранення грудної клітки зліва з ушкодженням легені; використання гострого предмета з метою вбивства чи нанесення ушкодження;
- даними протоколу огляду місця події від 05 лютого 2017 року з таблицею зображень до нього, відповідно до яких зафіксовано, що під час огляду домоволодіння ОСОБА_25 за адресо: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено: два носія з плямами речовини бурого кольору, та одяг;
- даними протоколів огляду предметів від 07 лютого 2017 року, згідно з якими були оглянуті частини шпалер з плямами речовини бурого кольору та зіскріб речовини бурого кольору, які були виявлені та вилучені під час огляду місця події 05.02.2017 в будинку АДРЕСА_1 ;
- даними постанови про визнання предметів речовими доказами від 07 лютого 2017 року, згідно з якими речовими доказами по цьому кримінальному провадженню визнано кухонний ніж, одяг ОСОБА_25 , з плямами речовини бурого кольору, зіскріби з поверхонь коридора в будинку АДРЕСА_1 , які приєднані до матеріалів кримінального провадження;
- даними слідчого експерименту за участю ОСОБА_25 від 10 березня 2017 року відповідно до якого ОСОБА_11 розказала і показала, як наносила удар ножем у спину ОСОБА_12 . Фіксація цієї слідчої дії здійснювалась у формі відеозйомки;
- даними висновку судово-медичної експертизи №05-6-02/033 від 15 березня 2017 року, згідно якими смерть ОСОБА_26 настала від проникаючого поранення грудної клітки зліва із ушкодженням міжреберної судини та лівої легені, яке супроводжувалося внутрішньою кровотечею із гострою крововтратою та малокровністю внутрішніх органів;

При судово-медичному дослідженні трупа виявлені наступні ушкодження:
а) проникаюче сліпе поранення задньої поверхні нижньої третини грудної клітки зліва із ушкодженням судини 11 міжреберного проміжку та нижньої частини лівої легені, рана в проєкції 10 міжребірного проміжку задньої поверхні грудної клітки зліва (за даними медичних документів), кровотеча у ліву грудну порожнину (1000 мл за даними медичних документів), крововиливи у м`які тканини по ходу раньового каналу.
Це ушкодження виникло від дії травмуючого предмета, який мав ознаки колюче-ріжучого, можливо типу ножа, прижиттєве, по давнині спричинення може відповідати проміжку часу довжиною не більше доби до моменту смерті, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження. Смерть ОСОБА_26 знаходиться у прямому причинному зв`язку із даним ушкодженням.
б) рана на задній поверхні верхньої третини лівого передпліччя, продовжується садном.
Ца ушкодження виникло від дії травмуючого предмета, який мав ознаки ріжучого, можливо типу ножа, прижиттєве, по давнині спричинення може відповідати проміжку часу довжиною не більше доби до моменту смерті, має ознаку, примінюючи його до живих людей, легкого тілесного ушкодження.
в) садно на передній поверхні правого колінного суглобу.
Це ушкодження виникло від дії твердого тупого предмета, прижиттєве по давнині спричинення може відповідати проміжку часу довжиною 2-3 доби до моменту смерті, має ознаку, примінюючи його до живих людей, легкого тілесного ушкодження.
г) післяопераційні рани в нижній третині задньої поверхні грудної клітки зліва, на 3 см нижче від початку лівої переднє-пахвової лінії, по рівню 3-го міжреберного проміжку зліва, рани на передній поверхні правого ліктьового суглобу, на тильній поверхні правої і лівої кисті, на зовнішній поверхні нижньої третини лівого передпліччя і на передній поверхні лівого ліктьового суглобу. 
Ці ушкодження є наслідком надання медичної допомоги потерпілому;
- даними висновку судово-медичної експертизи №05-6-01/119 від 22 квітня 2017 року, згідно з якими на ділянках тіла, а саме: верхніх та нижніх кінцівках, які, як правило, зазвичай 

підставляються під удари або ними вони наносяться, за умов боротьби чи самооборони, виявлено наступне: рана на задній поверхні верхньої третини лівого передпліччя, яка продовжується садном (підпункт Б пункту 2 підсумкової частини висновку експерта №05-6-02/033 від 13 березня 2017 року). Тілесні ушкодження, які виявлені при дослідженні трупа гр. ОСОБА_26 , не несуть в собі достовірних морфологічних ознак, за якими можна судити про положення його тіла під час їх спричинення. Експерт вказує, що при дослідженні трупа ОСОБА_12 виявлено, що раньовий канал від рани на його шкірі в проєкції 10 міжреберного проміжку задньої поверхні грудної клітки зліва, враховуючи вертикальне або близьке до нього положення тулуба, мав направлення зверху вниз, ззаду наперед і помірно від середини до зовні (справа наліво);
- даними висновку судово-імунологічної експертизи №05-1-08/96 від 28 березня 2017 року, відповідно до якого, враховуючи результати серологічного дослідження речових доказів та групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що в слідах крові людини знайдених на штанях (об`єкт №1) походження крові від потерпілого ОСОБА_26 не виключається, однак даних про походження крові від підозрюваної ОСОБА_25 не виявлено. В процесі дослідження футболки (об`єкт №4) в слідах крові людини виявлений антиген та аглютинін, що не дозволяє виключити можливість його походження за рахунок крові від потерпілого ОСОБА_26 , однак даних про походження крові від підозрюваної ОСОБА_25 не виявлено. На інших об`єктах, наданих на дослідження, слідів крові не виявлено;
- даними висновку судово-імунологічної експертизи №05-1-08/95 від 29 березня 2017 року, відповідно до яких, ураховуючи результати серологічного дослідження речових доказів та групову належність крові осіб, що проходять у справі, можна передбачити, що в слідах крові людини, виявлених в слідах зіскребу РБК з підлоги в коридорі (об`єкт № 1) та на уривку шпалер (об`єкт № 3 ) виявлено кров, яка могла походити від потерпілого ОСОБА_12 . Даних про походження крові від підозрюваної не виявлено.
-даними висновку судово-криміналістичної експертизи №1/674 від 22 березня 2017 року,згідно з якими наданий в якості предмету дослідження ніж з плямами речовини бурого кольору, виявлений та вилучений під час огляду місця події 05 лютого 2017 року в будинку ОСОБА_25 по АДРЕСА_1 , не являється холодною зброєю, це кухонний ніж, виготовлений промисловим способом та відноситься до предметів загального господарсько-побутового призначення;
-даними висновку судово-медичної експертизи №05-6-01/099 від 18 квітня 2017 року, на вирішення якої ставилось питання про можливість заподіяння наявних у ОСОБА_26 тілесних ушкоджень наданим на дослідження ножем, експертом, на підставі проведеного дослідження, не виключається можливість спричинення таких тілесних ушкоджень від дії ножа, який надано на експертизу;
-даними висновку судово-медичної експертизи №05-6-01/037 від 10 лютого 2017 року, згідно з якими та на підставі даних судово-медичного огляду у ОСОБА_25 тілесних ушкоджень не виявлено;
-даними висновку судово-медичної експертизи №05-6-01/100 від 18 квітня 2017 року, вбачається, що тілесні ушкодження у ОСОБА_26 , які зазначені в підпунктах «а» і «б» пункту 2 підсумкової частини висновку експерта № 05-6-02/033 від 13 березня 2017 року, не могли виникнути за тим механізмом спричинення, який ОСОБА_27 вказала під час проведення за її участю слідчого експерименту від 
10 березня 2017 року - не співпадає направлення раньового каналу у тілі потерпілого та направлення траєкторії руху макету ножа, а також не вказаний механізм виникнення вищезазначеного ушкодження підпункту «б». 
Висновком судово-психіатричної експертизи №113 від 17 березня 2017 року, встановлено, що на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих їй дій та на теперішній час ОСОБА_27 ознак будь-якого хронічного психічного захворювання, недоумства, тимчасового розладу психічної діяльності або іншого хворобливого стану психіки не виявляла і не виявляє, і при збереженості у неї емоційно-вольової сфери, інтелекту, пам`яті, критичних і прогностичних функцій - була здатна у вказані періоди часу та здатна на теперішній час усвідомлювати власні дії та керувати ними. За своїм психічним станом на теперішній час ОСОБА_27 може брати участь 

у слідчих діях, судовому засіданні та не потребує застосування будь-яких примусових заходів медичного характеру, передбачених ст.94 КК України. В період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих їй діянь, підекспертна ОСОБА_27 не знаходилася в стані фізіологічного афекту або в іншому вираженому афективному стані по причині відсутності феноменологічних критеріїв цього виключного емоційного стану.
Зазначеним висновком судово-психіатричної експертизи повністю спростовуються доводи сторони захисту про те, що обвинувачена ОСОБА_27 в момент скоєння інкримінованого їй кримінального правопорушення перебувала в стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого. 
Також суд вважає безпідставним посилання сторони захисту на те, що обвинувачена в момент вчинення нею кримінального правопорушення раптово опинилася в такій обстановці, ЯКА викликала в неї певний емоційний стан, що її дії - це реакція на фізичний біль від нанесеного їй удару (копняка) в область куприка співмешканцем ОСОБА_12 , оскільки таке твердження обвинуваченої повністю спростовується даними висновку судово-медичної експертизи №05-6-01/037 від 10 лютого 2017 року, згідно з якими та на підставі даних судово-медичного огляду у ОСОБА_25 тілесних ушкоджень не виявлено.
Відтак, до показів обвинуваченої, наданих нею в ході розгляду справи, зокрема, того, що вона нанесла тілесні ушкодження потерпілому в стані сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, суд ставиться критично, оскільки вони повністю спростовуються наведеними вище доказами.
Доводи обвинуваченої про заподіяння тяжкого тілесного ушкодження з необережності в стані сильного душевного хвилювання не знайшли підтвердження.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Конституції України кожен має право захищати своє життя здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань.
Окрім того, судом установлено, що тілесні ушкодження ОСОБА_28 , які зазначені у висновку експерта № 05-6-02/033 від 13 березня 2017 року, не могли виникнути за тим механізмом спричинення, який ОСОБА_27 вказала під час проведення за її участю слідчого експерименту від 10 березня 2017 року.
Таким чином, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченої в момент вчинення кримінального правопорушення були умисними, спрямовані на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження.
Інші докази суду на дослідження учасниками справи не надавалися.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Суд, дослідивши запропоновані учасниками процесу докази, прийшов до висновку, що вони, відповідно до вимог ст. 85 КПК України, є належними та допустимими, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.
Належними і допустимими, як джерело доказу, є висновки ,проведених у справі судових експертиз та долучених документів, суд не вбачає порушення вимог КПК України під час їх отримання.
Оцінюючи сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд прийшов до висновку, про достатність доказів для визнання ОСОБА_25 винною у тому, що вона своїми умисними діями вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.
Суд обмежений у праві збору доказів вини обвинувачених за власною ініціативою та, залишаючись об`єктивним і неупередженим, має створити необхідні умови для виконання сторонами їхніх процесуальних обов`язків та здійснення наданих їм прав розглянути кримінальне провадження і постановити відповідне рішення. Суди при розгляді кримінальних справ не вправі перебирати на себе функції обвинувачення чи захисту.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви доведеності вини особи, мають тлумачитися на її користь.
Вирішуючи питання щодо правильності кваліфікації дій обвинуваченої, з урахуванням того, що суд розглядає справу лише в межах пред`явленого обвинувачення, суд вважає таку кваліфікацію дій обвинуваченої правильною та не бере до уваги її доводи та відповідну позицію сторони захисту, про вчинення нею кримінального правопорушення внаслідок сильного душевного хвилювання, викликаного неправомірними діями потерпілого, вважає такі доводи безпідставними, як бажання та спробу уникнути відповідальності за скоєне в дійсності.
Дослідивши повно і неупереджено всі обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності і допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_25 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.
Завдаючи удар ОСОБА_12 ОСОБА_11 , не могла не усвідомлювати суспільно небезпечний характер своїх дій і не передбачати, що внаслідок такої її поведінки буде заподіяно шкоду здоров`ю потерпілого. 
Водночас, цілеспрямовано, наносячи удар у тулуб потерпілого обвинувачена не конкретизувала у своїй свідомості, яку ж саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично заподіяно нею потерпілому. Тобто, в цьому випадку ОСОБА_11 діяла із невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого особа хоча і бажає спричинити або свідомо припускає спричинення шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості тяжкість цієї шкоди.
Хоча обвинувачена діяла з неконкретизованим (невизначеним) умислом, вона повинна відповідати за фактично спричинену шкоду – за умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень.
При обранні виду та міри покарання суд, реалізовуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним скоєному і сприяти виправленню обвинуваченої та запобіганню вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності кримінального правопорушення, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення та тяжкості наслідків, що настали.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_29 , суд ураховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, особу обвинуваченої, яка характеризується позитивно, на обліку у лікарі психіатра та нарколога не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, пом`якшуючу покарання обставину – наявність на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей.
Суд не бере до уваги посилання сторони захисту на щире каяття ОСОБА_11 у скоєному, оскільки, відповідно до постанови Верховного Суду від 30 жовтня 2018 року у справі X 559/1037/16-к провадження № 51-3612км18 - основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. 

Щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Крім того, в матеріалах справи відсутні дані, які б підтверджували щирий жаль з приводу скоєного та осуд своєї поведінки обвинуваченою, те, що вона намагалася виправити наслідки вчиненого та виявляла готовність нести покарання.
Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_25 , відповідно до ст. 66 КК України, не встановлено.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_25 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Ураховуючи зазначене, принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_29 покарання у межах, установлених у санкції ч. 2 ст. 121 КК України, а саме у виді реального позбавлення волі.
Суд переконаний, що таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_25 . 
Приймаючи рішення про призначення ОСОБА_29 покарання у вигляді позбавлення волі суд, серед іншого, враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд уважає за необхідне зазначити, що ця позиція грунтується на рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у ст. 10 Загальної декларації прав людини 1948 року (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року), ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст. 3 Загальної Декларації прав людини кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність. Згідно з положеннями ст. 6 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на життя є невід`ємним правом людини, яке охороняється законом. Зазначені положення міжнародних правових стандартів мають універсальний характер і відображені в Конституції України. Зокрема, у ст. 3 Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до ст. 27 Конституції України кожна людина має невід`ємне право на життя, ніхто не може бути свавільно позбавлений життя, а обов`язок держави - захищати життя людини. Формою державного захисту життя та особистої недоторканності людини є встановлення кримінальної відповідальності за злочини проти життя і здоров`я.
Ураховуючи зазначене, суд вважає, що підстави для призначення ОСОБА_29 покарання із застосуванням ст. 69 КК України або звільнення її від відбування призначеного покарання в порядку ст. 75 КК України, відсутні.
Потерпілою ОСОБА_10 під час судового засідання подано цивільний позов про стягнення завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.
Цивільний позов пред`явлено до відповідача – обвинуваченої ОСОБА_11 . 
Згідно з п. 3 ч. 1 ст.91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.
При вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Стороні захисту вказані докази відкриті, копію позову із додатками вручено, щодо прийняття й розгляду цивільного позову учасники судового провадження не заперечували.
Обвинувачена ОСОБА_11 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_10 визнала частково, однак вказала, що вважає, суму моральної шкоди, яку просить стягнути позивачка з неї є значно завищеною. Просила суд задовольнити її частково,або відмовити в позові, оскільки вона має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей та не працює. 
Ураховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_11 у вчиненому кримінальному правопорушення, суд переходить до розгляду питання щодо вказаного цивільного позову.
Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Потерпіла ОСОБА_10 позов обґрунтувала тим, що внаслідок вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, їй спричинено моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, які вона зазнала у зв`язку із трагічною загибеллю сина та переживань у зв`язку з його похованням.
Такі обставини спричинили негативні зміни у її житті, зокрема: щоденні переживання, спогади, тривогу та емоційні реакції при згадуванні сина. Крім того, втрата сина вплинула на продуктивність її праці за місцем роботи, на активність у соціальному житті.
Ураховуючи всі перелічені фактори, потерпіла оцінює розмір моральної шкоди в суму 250000 грн.
Також ОСОБА_10 просить стягнути з ОСОБА_11 на її користь 1000 грн документально підтверджених витрат на правову допомогу.
Відповідно до положень ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України N 04 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Померлий ОСОБА_12 є сином ОСОБА_10 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 від 13 грудня 1989 року.
Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд ураховує характер та тривалість моральних переживань, емоційних та душевних страждань у зв`язку з втратою сина, порушенням звичного життєвого укладу, що є доведеним, тому позовні вимоги ОСОБА_10 підлягають до часткового задоволення на суму 150 000 грн.
Відповідно до норми ч. 2 ст. 124 КПК України, з ОСОБА_25 на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта при проведенні судово-криміналістичної експертизи в розмірі 251 грн 84 коп.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст. 121 КК України ст. ст. 85,94,100, 124, 368,369-371, 373, 374 КПК України, суд,-

з а с у д и в :

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України та призначити їй покарання 7 (сім) років позбавлення волі.
Строк відбування покарання ОСОБА_11 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП - НОМЕР_2 ), проживаючої по АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_10 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) 150 000 грн. моральної шкоди, пов`язаної зі смертю її сина – ОСОБА_12 та 1000 грн. витрат на правову допомогу, а всього 151000 грн. шкоди. 
Стягнути з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ), проживаючої по АДРЕСА_1 на користь держави витрати на проведення судово-криміналістичної експертизи в сумі 251 грн 84 коп.
Речові докази: частину шпалер з речовиною бурого кольору, зіскріб речовини бурого кольору, ніж, джинсові штани, тапки, футболку, кофту, труси, жіночу футболку, колготи, штани, труси, шкарпетки, які здано до камери схову Смілянського ВП ГУНП - знищити.
Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. 
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення вироку можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня його отримання.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий: ОСОБА_1