Справа № 711/3644/26
Номер провадження 1-кп/711/382/26

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 квітня 2026 року м.Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_4 ,
законного представника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Придніпровського районного суду м. Черкаси кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025255330000556 від 26.05.2025, стосовно:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Черкаси, Черкаської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, який на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей чи інших осіб не має, депутатом, учасником бойових дій не являється, не є особою з інвалідністю, перебуває на обліку у лікаря психіатра, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, зареєстрований та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України, 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи неосудним, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 545 від 25.09.2025, на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення та на теперішній час, виявляв та виявляє прояви психічного розладу у формі шизотипового розладу із субдепресивними і неврозоподабними симптомами (F021.0 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) – через що він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними, 26.05.2025 в невстановлений період часу перебуваючи за адресою: місто Черкаси, вулиця Героїв Дніпра, поруч з пляжем «Живчик» знайшов на земельній ділянці, згорток чорного кольору всередині якого знаходились 5 полімерних пакетів з речовиною рослинного походження, які підняв та помістив до власної сумки чорного кольору.
Знайдене одне упакування чорного кольору всередині якого знаходились 5 полімерних пакетів з речовиною рослинного походження, ОСОБА_6 , без мети збуту, зберігав у власній сумці чорного кольору, з метою особистого вживання.
В подальшому, 26.05.2025 близько 20 год. 11 хв. перебуваючи за адресою: місто Черкаси, вул. Припортова, поруч з будинком 34/2, ОСОБА_6 , був зупинений дільничними офіцерами поліції Черкаського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області, яким під час спілкування повідомив, що має при собі заборонені в обігу речовини та по прибуттю працівників слідчо-оперативної групи Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, у присутності двох понятих, в ході проведення затримання в порядку ст. 2982 КПК України, самостійно та добровільно видав, із власної сумки чорного кольору, п`ять полімерних пакетиків з вмістом речовини рослинного походження, які відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №CE-19/124-23/8113-НЗПРАП від 02.06.2025 містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено – канабіс.
Маса канабісу, в перерахунку на суху речовину, становить 9.28 г., яку останній придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту.
Він же, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 545 від 25.09.2025, на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, та на теперішній час виявляв та виявляє прояви психічного розладу у формі шизотипового розладу із субдепресивними і неврозоподабними симптомами (F021.0 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) – через що він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними, 12.07.2025 в невстановлений період часу та місці, знайшов на земельній ділянці чотири полімерних пакети з речовиною рослинного походження, які підійняв та помістив до правої кишені шортів в які був одягнений.
Знайдені чотири полімерних пакети з речовиною рослинного походження, ОСОБА_6 , незаконно, без мети збуту, зберігав при собі у правій кишені шортів, з метою особистого вживання.
В подальшому, ОСОБА_6 , 12.07.2025 близько 21 год. 02 хв. перебуваючи за адресою: місто Черкаси, вул. Володимира Великого, поруч з будинком 198, був зупинений групою військового наряду №410, де під час спілкування повідомив, що має при собі заборонені в обігу речовини, та по прибуттю працівників слідчо-оперативної групи Черкаського районного управління поліції ГУНП в Черкаській області, у присутності двох понятих, в ході проведення затримання в порядку ст. 2982 КПК України, самостійно та добровільно видав, діставши із правої кишені шортів в які був одягнений, чотири полімерних пакетиків з вмістом речовини рослинного походження, які відповідно до висновку судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів №CE-19/124-23/10690-НЗПРАП від 29.07.2025 містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено – канабіс.
Маса висушеного наркотичного засобу, становить 1.33 г, 1.49 г, 1.45 г та 1.48 г, яку останній придбав та зберігав для власного вживання, без мети збуту.
Дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності і він їх у повному обсязі підтверджує. Пояснив, що він дійсно 26.05.2025 та 12.07.2025 знайшов канабіс та зберігав для власного вживання без мети збуту. З 2021 року перебуває у лікаря-психіатра під наглядом та проходить лікування.
Просив врахувати, що повністю визнав свою провину, зробивши для себе належні висновки, засуджує свою поведінку. У скоєному щиро розкаявся та просив суворо не карати, надавши шанс на виправлення.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального проступку при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, законний представник, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, вислухавши думку прокурора, законного представника, захисника, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.
Заперечень з приводу оголошених фактичних обставин, встановлених в ході досудового розслідування в кримінальному проваджені, від сторін не надійшло, учасники погодилися із кваліфікацією вчинених діянь, будь-які заперечення відсутні.
Вина обвинуваченого підтверджується доказами, які були зібрані органами досудового розслідування і які він визнав в судовому засіданні, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України.
Це узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, покази якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального проступку, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та стан здоров`я обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.
Дії обвинуваченого ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 1 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту.
Суд, призначаючи обвинуваченому покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.
За змістом статей 50, 65 КК України та п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 р. зі змінами від 06.11.2009 р., особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення. Індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром якої є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 309 КК України, який відповідно ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, не є учасником АТО та особою з інвалідністю, характеризується за місцем проживанняи позитивно, офіційно не працевлаштований, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей не має, на консультативному та диспансерному нагляді у лікаря нарколога не перебуває, у лікаря-психіатра з 2021 року перебуває під наглядом та проходив лікування.
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст.66 КК України, суд визнає щире каяття. Про цю обставину, на думку суду, свідчать показання ОСОБА_6 , які не спростовані стороною обвинувачення, зокрема, що він визнав вину та щиро покаявся у вчиненому кримінальному правопорушенні.
При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
У судовому засіданні обвинувачений свою вину визнав у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаявся, критично оцінював свої дії та готовий нести відповідальність за вчинене, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається. 
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно ст.67 КК України, судом не встановлено.
На підставі викладеного, з урахуванням вимог ст.65 КК України про те, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії кримінальних проступків, та наявність обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, виходячи з особливостей кримінального правопорушення та обставин його вчинення, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_6 покарання у виді пробаційного нагляду з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч.ч.2,3 ст. 59-1 КК України.
Разом з тим, суд також враховує: загальні засади призначення покарання: законності, справедливості, обґрунтованості; вимоги ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер; поведінку обвинуваченого до та після вчинення кримінального правопорушення, який усвідомлюючи свою провину, зробивши належні висновки, надав правдиві свідчення про обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, яке повністю викривають його у вчинені проступку, дав критичну оцінку своїм діям, виказав готовність нести кримінальну відповідальність, усвідомлюючи свою провину, що свідчить про його щире каяття.
Призначаючи покарання обвинуваченому, та встановлюючи ступінь його вини у вказаному кримінальному правопорушенні, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки вона проявилася у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень.
Покарання не повинно перевищувати міру суворості, яка є достатньою для утримання людей від кримінальних правопорушень. Мета покарання полягає не в суворості призначеного покарання. Однією з головних складових мети покарання є прагнення перешкодити винному знову завдати шкоду суспільству й утримати інших від вчинення тих самих дій. Тому на думку суду слід застосовувати тільки такі покарання, які при збереженні пропорційності зі кримінальними правопорушеннями залишали б найбільш сильне і найбільш тривале враження на свідомість людей.
Суворе покарання, яке не враховує особистість обвинуваченого, робить покарання абсолютно безрезультатним, бо вона знищує покарання як результат права. Аспекти покарання, його різні сторони повинні враховувати інтереси обвинуваченого. При всій своїй суворості кримінальні покарання не повинні викидати людину із суспільства, завдавати йому зайві страждання та муки.
Обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку та являлись передумовою для застосування вимог ст. 69 КК України судом не встановлено.
Суд також не вбачає підстав для застосування приписів, передбачених ст. 69-1 КК України, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Крім того, відповідно до cт.20 КК України особа, визнана судом обмежено осудною, тобто та, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними, підлягає кримінальній відповідальності; визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» неосудність та обмежена осудність є юридичними категоріями, а тому визнання особи неосудною (ч.2 ст.19 КК України) чи обмежено осудною (ч.1 ст.20 КК України) належить виключно до компетенції суду.
Разом з тим, слід враховувати, що примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів-психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів.
Також згідно положень ст.ст.93, 94, 96 КК України передбачено, що примусове лікування може бути застосоване судом, незалежно від призначеного покарання, до осіб, які вчинили кримінальні правопорушення та мають хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб; залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати в якості примусового заходу медичного характеру надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили в стані обмеженої осудності кримінальне правопорушення.
На підставі усталеної судової практики - надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст.20, ч. 2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним особам у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду. Тому слід вважати, що ця допомога може надаватися таким особам незалежно від виду призначеного їм покарання: якщо воно пов`язане з позбавленням волі, то здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладається на медичну службу кримінально-виконавчих установ, а якщо не пов`язане, - на психіатричні заклади органів охорони здоров`я за місцем проживання засуджених (відповідно до пункту 8 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду).
Так, згідно висновку амбулаторної первинної одноособової судово - психіатричної експертизи №545 від 05.09.2025 у ОСОБА_6 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, виявлялися прояви психічного розладу у формі шизотипового розладу із субдепресивними і неврозоподібними симптомами (F-21.0 за міжнародною кваліфікацією хвороб 10-го перегляду)-через що він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними. На теперішній час у ОСОБА_6 виявляються прояви психічного розладу у формі шизотипового розладу із субдепресивними і неврозоподібними симптомами – через що він не здатний повною мірою усвідомлювати свої дії і керувати ними, не може самостійно приймати участь при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді, і за своїм психічним станом потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, за місцем проживання.
Отже, наявні у ОСОБА_6 на час вчинення кримінального правопорушення психічні розлади були не настільки виражені, обмежували, але не позбавляли його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. Тобто, дії ОСОБА_6 підпадають під дію ст.20 КК України «обмежена осудність».
Згідно рекомендацій постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 3 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», надання в примусовому порядку амбулаторної психіатричної допомоги застосовується щодо осіб, які мають психічні розлади, наявність яких сама і є критерієм обмеженої осудності (ч. 1 ст.20, ч. 2 ст.94 КК України). Своєрідність зазначеної психіатричної допомоги полягає в тому, що вона надається обмежено осудним у примусовому порядку одночасно з відбуванням покарання, призначеного за вироком суду.
Згідно ч. 2 ст. 504 КПК України, суд ухвалюючи вирок, може врахувати стан обмеженої осудності як підставу для застосування примусових заходів медичного характеру. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що обвинувачений дійсно є обмежено осудним та потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, виконання якої покласти на медичну службу за місцем проживання.
З урахуванням вищевикладених обставин по справі, враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливо лише при призначенні покарання у виді пробаційного нагляду з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч.ч.2,3 ст. 59-1 КК України, з застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, яке здійснювати за місцем його фактичного проживання.
Призначення ОСОБА_6 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.
Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.
В рамках даного кримінального провадження стосовно обвинуваченого запобіжний захід не обирався. Враховуючи те, що під час судового розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу від учасників судового провадження на розгляд суду не надходили, а тому підстав відповідно до положень ст. 177, 178 КПК України для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд не вбачає. 
Цивільний позов у встановленому законом порядку не пред`явлений.
Питання речових доказів у кримінальному провадженні підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України. Долю судових витрат суд вирішує на підставі ст.ст.118-124 КПК України. 
Керуючись ст.ст.7, 100, 124, 368-371, 373, 376, 392, 395 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.309 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.ч. 2,3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 такі обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
На підставі ч.2 ст.20, п.1 ч.1 ст.94 КК України застосувати до ОСОБА_6 , примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.
Виконання вироку в частині застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Черкаси, Черкаської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та фактично проживаючогоза адресою: АДРЕСА_1 , примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку - здійснювати за місцем його фактичного проживання.
Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили - не обирати.
Речові докази по кримінальному провадженню: верхівкові частини рослин зелено-коричневого кольору є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - канабіс. Маса канабісу становить в перерахунку на суху речовину, становить 9,28 г., що поміщена до упаковк в якій об`єкти надійшли на експертизу, опечатані паперовою биркою з відбитком печатки «Для висновків»* ВІДДІЛ ДОСЛІДЖЕНЬ МАТЕРІАЛІВ РЕЧОВИН І ВИРОБІВ* ЧЕРКАСЬКИЙ НДЕКЦ МВС УКРАЇНИ», пояснюючим написом та передана на зберігання в камеру схову Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області; речовини рослинного походження зеленого кольору, є наркотичним засобом, обіг якого обмежено – канабіс. Маса висушеного наркотичного засобу становить 1.33 г, 1.49 г, 1.45 г та 1.48 г, що поміщено в упаковку в якій об`єкт надійшов на експертизу, упаковано до стандартного пакета з полімерного матеріалу Експертної служби МВС України № 5612331 та передана на зберігання в камеру схову Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, знищити. 
Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави витрати у загальній сумі 4902,46 грн. за проведення: - судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів CE-19/124-24/8113-НЗПРАП від 02.06.2025, що становлять 1782 грн. 56 коп.; судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів CE-19/124-24/10690-НЗПРАП від 29.07.2025, що становлять 3119 грн. 90 коп.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду через Придніпровський районний суд м.Черкаси протягом 30 днів - учасниками процесу з дня його проголошення.
Відповідно до ч.2 ст.394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч.2 ст.395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Згідно ст.376 ч.6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: 	ОСОБА_1