Справа № 2/593/111/2026
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2026 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої-судді Данилів О.М.
при секретарі Ольшанській Н.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах цивільну справу за позовом, поданим представником позивача адвокатом Дарморіс Оксаною Маркіянівною в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:
31 жовтня 2025 року представник позивачки адвокат Дарморіс Оксана Маркіянівна в інтересах ОСОБА_1 звернулася в Бережанський районний суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.
В обґрунтування заявлених позовних вимог послалася на те, що позивачка ОСОБА_1 з 21 листопада 2015 року перебуває із відповідачем ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є неповнолітня дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а так як подружне життя у них не склалося і вони протягом останнього періоду часу проживають роздільно та не підтримують шлюбних відносин (в провадженні Бережанського районного суду знаходиться справа про розірвання їх шлюбу), їх дочка залишилася проживати разом із позивачкою та перебуває на її утриманні, тому просила постановити рішення, яким щомісяця стягати з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2025 року і продовжувати до досягнення дочкою повноліття.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник не з`явилися. Представник позивачки адвокат Дарморіс Оксана Маркіянівна подала суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, при постановленні рішення просила врахувати, що сторона позивача свої позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити.
Відповідач ОСОБА_2 та його захисник в судове засідання також не з`явилися. Представник відповідача адвокат Процик Петро Богданович подав суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, та при постановленні рішення  просив суд врахувати незадовільний стан здоров`я відповідача та звернути увагу на наступні обставини, які підтверджені матеріалами справи.
Щодо стану здоров`я відповідача просив врахувати, що в матеріалах справи містяться медичні довідки та виписки про перебування відповідача на стаціонарному лікуванні. Що характер його захворювання є тяжким, потребує постійної терапії та значних витрат на ліки.
Щодо непрацездатності відповідача просив суд врахувати, що він за станом здоров`я позбавлений можливості повноцінно працювати, що на даний момент відповідач офіційно не працевлаштований (згідно довідки ОК-5), не має стабільного доходу та має значні фізичні й психологічні обмеження щодо виконання трудових обов`язків, що підтверджується його діагнозом.
Підсумовуючи викладене, просив суд врахувати стан здоров`я та відсутність офіційного працевлаштування відповідача просив встановити розмір аліментів у мінімально допустимому законом розмірі, а саме: 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавцем для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені сторонами докази, взявши до уваги письмові заяви сторін та письмові заперечення сторони позивача з приводу заявлених відповідачем клопотань, прийшов до висновку, що позовні вимоги, подані представником позивача адвокатом Дарморіс Оксаною Маркіянівною в інтересах ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дочки підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Статтею8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. 
Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх спільно з дитиною чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечити такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.
Згідно ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Правила ст. 182 Сімейного Кодексу України визначають обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, такий розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 5 ст. 183 Сімейного кодексу України той з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. 

Судом встановлено, що сторони з 21 листопада 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого у них є неповнолітня дитина - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Подружнє життя у сторін не склалось, вони проживають роздільно, неповнолітня дочка сторін залишилася проживати із позивачкою та перебуває на її утриманні, а з 2022 року разом із позивачкою проживає у Німеччині. 
Вищевказані факти підтверджуються оглянутими в судовому засіданні документами, а саме: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 24 жовтня 2017 року Бережанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного Територіального управління юстиції у Тернопільській області на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якого видно, що відповідач ОСОБА_2 зазначений батьком вказаної неповнолітньої дитини, а долучені до позову довідки про підтвердження реєстрації місця проживання, видані 30 листопада 2022 року відділом районного управління міської адміністрації Мюнхена, свідчать про те, що неповнолітня дочка сторін разом із позивачкою з 29 листопада 2022 року проживає у Німеччині за адресою: АДРЕСА_1 .  
Згідно статті 13 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
А так як із долучених до позовної заяви документів видно, що відповідач є батьком неповнолітньої дочки позивачки та в даний час дочка сторін проживає із позивачкою, а відповідач у добровільному порядку не дає дочці утримання, і ці твердження стороною відповідача не спростовані, тому суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення із відповідача аліментів на утримання дочки слід визнати підставними і задоволити їх.
Визначаючи розмір аліментів, які слід буде стягувати на користь позивачки, суд виходить із наступного.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. 
Сторона відповідача просила суд при постановленні рішення врахувати той факт, що відповідач внаслідок незадовільного стану здоров`я не працює та не має доходу, а тому просили постановити рішення, яким стягувати із відповідача на користь позивачки не 1/4 частину його доходу, як про це просить позивачка, а лише 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого законодавцем для дитини відповідного віку.
Представник позивачки із вказаним клопотанням не погодилася, подала суду письмове заперечення, у якому просила суд звернути увагу на те, що відповідач хоч подав суду докази, що він хворіє, однак не подав жодних доказів про те, що його хвороба перешкоджає йому працювати чи що відповідач внаслідок захворювання має встановлену групу інвалідності, чи докази понесених відповідачем витрат на лікування, що перешкоджає йому сплачувати аліменти у такому ж розмірі як про це просить позивачка.
Долучені відповідачем документи, а саме: індивідувальні відомості про застраховану особу із реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціальнго страхування, видані Пенсійним фондом України ( довідка ОК-5 ) свідчать про те, що відповідач ОСОБА_2 дійсно офіційно не працевлаштований та протягом 2025 року, окрім виплат у січні жодного доходу не вказано, хоч попередні роки він мав сталий постійний заробіток. 
Із долучених позивачем до справи виписок із медичної карти стаціонарного хворого, заведених на ім`я ОСОБА_2 , видно, що він двічі, а саме: з 2 по 13 грудня 2024 року та з 5 по 14 грудня 2025 року проходив курс лікування у КНП ''Тернопільська обласна психоневрологічна лікарня'' Тернопільської обласної ради та з 17 по 26 грудня 2024 року лікувався стаціонарно у КНП Бережанська міська лікарня, однак після закінчення курсу лікування у задовільному стані був виписаний додому. 
Вказані медичні документи не містять інформації про заборону працювати, а напаки у них зазначено: у виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 17269 від 2 грудня 2024 року вказано, що лікувався стаціонарно 12 днів: з 2 по 13 грудня 2024 року та після закінчення лікування йому приступити до роботи 14 грудня 2024 року; із медичної карти стаціонарного хворого № 0009225 від 17 грудня 2024 року видно, що відповідач лікувався стаціонарно: з 17 по 26 грудня 2024 року та 27 грудня 2024 року приступити до роботи. У виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 17167 від 5 грудня 2025 року вказано, що лікувався стаціонарно: з 5 по 24 грудня 2025 року та виписаний із стаціонару у задовільному стані. Інших документів про заборону працювати чи встановлену групу інвалідності, яка би зборонила йому працювати відповідачем не представлено.
Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
А так як відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, та сторона відповідача належними та допустимими доказами не довела, що відповідач внаслідок незадовільного стану здоров`я немає можливості щомісяця сплачувати на утримання своєї дочки аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу, заробітку, оскільки стороною відповідача не представлено суду доказів, що відповідач внаслідок незадовільного стану здоров`я не може працювати та що йому встановлено групу інвалідності тому суд, аналізуючи в сукупності викладені обставини та враховуючи положення закону, яким вони регулюються, прийшов до висновку, що з відповідача слід стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дочки саме у такому розмірі як про це просить позивачка, тобто у розмірі однієї четверті заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дати звернення позивачкою до суду, а саме: з 31 жовтня 2025 року і до досягнення дочкою повноліття. 
Суд вважає, що при прийнятті такого рішення не будуть порушені права відповідача, бо останній у разі отримання документів, які би свідчили про неможливість працевлаштування по стану здоров`я чи отримання документів про встановлення групи інвалідності, із відміткою про заборону працювати, не буде позбавлений можливості у порядку ст. 192 Сімейного кодексу України звернутися до суду із позовом про зменшення розміру аліментів.
Також при постановленні рішення суд вважає необхідним роз`яснити позивачу, що вона також у порядку ст. 192 Сімейного кодексу України має право звернутися до суду із позовом про збільшення розміру аліментів, якщо буде мати докази того, що відповідач має реальну можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі ніж той розмір, який визначив суд при постановленні вказаного рішення. 
Вирішуючи питання судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, ч.2 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
А так як позивачка при подачі до суду своїх позовних вимог відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України ''Про судовий збір'' була звільнена від сплати судового збору, тому при винесенні вказаного рішення із відповідача у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України в дохід держави слід стягнути судовий збір, що в грошовому виразі становить 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 180 - 183 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 4, 12, 19, 76- 81, 89, 141, 258, 259, 263- 265, 354, 430 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Позов, поданий представником позивача адвокатом Дарморіс Оксаною Маркіянівною в інтересах ОСОБА_1 , задоволити. 
Стягувати щомісячно із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , уродженця та жителя АДРЕСА_2 , в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка є зареєстрованою в АДРЕСА_3 , на утримання неповнолітньої дитини: дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.
Стягнення аліментів розпочати з 31 жовтня 2025 року і продовжувати до досягнення дочкою повноліття.
Стягнути із ОСОБА_2 в користь держави судовий збір у розмірі 1331 (одну тисячу триста тридцять одну) гривню 20 копійок.
Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 9 березня 2026 року.

Суддя Бережанського
районного суду Тернопільської області Данилів О.М.