ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року	Львів	Справа № 500/2925/25 пров. № А/857/27155/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді	Матковської З. М.	
суддів -	Гінди О. М.	
 	Ільчишин Н. В.	
розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі №500/2925/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення (головуючий суддя першої інстанції Грицюк Р.П., час ухвалення - у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, місце ухвалення м. Тернопіль, дата складання повного тексту рішення 23 червня 2025 року),-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області ( відповідач 1), третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – відповідач 2) в якому просить суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області від 14.03.2025 № 192650012959 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», за винятком підтвердженого страхового стажу;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити з 13.11.2024 ОСОБА_1 пенсію за віком згідно статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зарахувавши до страхового стажу періоди роботи в Республіці Польща - 06 років 09 місяців 15 днів.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що їй протиправно відмовлено у призначенні пенсії з посиланням на недостатність страхового стажу. Позивач зазначає, що органом ПФУ протиправно та необґрунтовано, під час вирішення питання щодо призначення пенсії, відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 10.10.2015 по 27.02.2016, 04.04.2016 по 31.12.2016, 23.01.2017 по 28.02.2017, 03.04.2017 по 31.07.2017, 07.08.2017 по 27.08.2017, 03.04.2018 по 18.09.2019, 21.10.2019 по 11.02.2020, 02.07.2020 по 31.08.2020, 01.11.2020 по 31.12.2022, 01.01.2023 по 31.08.2023, 10.01.2024 по 13.01.2024, 22.01.2024 по 31.03.2024, 01.04.2024 по 30.04.2024, 10.06.2024 по 21.07.2024. За доданими до заяви про призначення пенсії документами до страхового стажу не враховано періоди роботи в Республіці Польща з 2015 по 2024 роки, у сукупності 06 років 09 місяців 15 днів, незважаючи на наявність формуляр-зв`язку підтвердження стажу роботи, набутого на території Республіки Польща. З урахуванням викладеного у позовній заяві, позивач просила задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі №500/2925/25 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області №192650012959 від 14.03.2025 про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.03.2025 про призначення пенсії відповідно до Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", зарахувавши до її страхового стажу періоди роботи в Республіці Польща згідно формуляру з 10.10.2015 по 27.02.2016, 04.04.2016 по 31.12.2016, 23.01.2017 по 28.02.2017, 03.04.2017 по 31.07.2017, 07.08.2017 по 27.08.2017, 03.04.2018 по 18.09.2019, 21.10.2019 по 11.02.2020, 02.07.2020 по 31.08.2020, 01.11.2020 по 31.12.2022, 01.01.2023 по 31.08.2023, 10.01.2024 по 13.01.2024, 22.01.2024 по 31.03.2024, 01.04.2024 по 30.04.2024, 10.06.2024 по 21.07.2024, вирішивши питання про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, викладених у мотивувальній частині цього рішення.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 сплачену суму судового збору в розмірі 605,60 грн. (шістсот п`ять гривень 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
В апеляційній скарзі зазначає, що період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю становить 13 років 02 місяці 12 днів (з 26.04.1986 по 22.01.1999, з 18.07.2014 по 31.12.2014), в тому числі станом на 01.01.1993 - 06 років 08 місяців 06 днів. 
За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи в Республіці Польща згідно наданого формуляру. Зарахування до стажу періодів роботи в іншій державі при призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян”, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" чинним законодавством не передбачено.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що рішення суду є законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 05.03.2025 позивач звернулася до органів ПФУ щодо призначення їй пенсії за віком, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області від 14.03.2025 №192650012959, яке прийнято за принципом екстериторіальності, позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а саме страховий стаж позивача визнано у 20 років 12 днів при мінімально необхідному 26 років.
Особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсійний вік зменшується на 2 роки та додатково на 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Право на вищезазначений вид пенсії надається із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Результати розгляду документів, доданих до заяви:
період проживання в зоні посиленого радіологічного контролю становить 13 років 02 місяці 12 днів (з 26.04.1986 по 22.01.1999, з 18.07.2014 по 31.12.2014), в тому числі станом на 01.01.1993 - 06 років 08 місяців 06 днів.
Також у зазначеному рішенні вказано на те, що за доданими документами до страхового стажу позивачки не зараховано період роботи у Республіці Польща згідно наданого формуляру.
Зарахування до стажу періодів роботи в іншій державі при призначенні пенсії відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян”, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" чинним законодавством не передбачено. Отже, в призначенні пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю необхідного загального стажу 26 років.
Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що позивачка двічі попередньо зверталася до органів ПФУ для призначення пенсії за віком і у кожному випадку період роботи на території Республіки Польща був зарахований до її страхового стажу. Відтак, усуваючи надалі виявлені органами ПФУ недоліки, позивачка мала правомірні очікування на послідовну позицію органів державної влади, а отже й на зарахування спірного стажу. 
Відповідач з надуманих підстав не врахував період роботи позивачки в Республіці Польща до її страхового стажу, що не може свідчити про правомірність позбавлення її права на соціальне забезпечення, з урахуванням того, що саме відповідач не виконав покладений на нього обов`язок призначення пенсії позивачки за віком.
Апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення, визначає Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).
Приписами пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу, зокрема, потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років - зменшення віку передбачено на 2 роки* та додатково 1 за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналіз наведених положень Закону свідчить, що обов`язковою умовою наявності у особи права на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на підставі пункту 2 частини першої статті 55 Закону № 796-ХІІ є факт постійного проживання та (або) роботи такої особи у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року.
При цьому, особам, які додатково до зазначеної умови постійно проживали у зоні посиленого радіологічного контролю в період з моменту аварії (26 квітня 1986 року) по 31 липня 1986 року, ще встановлюється початкова величина зниження пенсійного віку - 2 роки.
Особам, які постійно не працювали/постійно не проживали в зазначеній зоні з моменту аварії по 31 липня 1986 року, але постійного проживали/постійно працювали у зоні посиленого радіологічного контролю протягом чотирьох років до 01 січня 1993 року, зменшення пенсійного віку застосовується без початкової величини зменшення пенсійного віку, з розрахунку - 1 рік за 3 роки проживання/роботи.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше. При цьому відповідне зниження пенсійного віку, передбачене цією статтею, застосовується також до завершення періоду збільшення віку виходу на пенсію до 1 січня 2022 року. Призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування і цього Закону (частини друга та третя статті 55 Закону №796-XII).
Судом першої інстанції встановлено, що позивачка має посвідчення серії НОМЕР_1 видане Тернопільською обласною держадміністрацією 22.10.2014, яке підтверджує, що позивачка має право на пільги і компенсації, встановлені Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» для осіб, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю (категорія 4), доказів про анулювання/відкликання вказаного посвідчення серії матеріали справи не містять.
Згідно довідки №468 від 18.11.2024, виданої Центром надання адміністративних послуг Заводської селищної ради Чортківського району Тернопільської області позивачка проживала та була зареєстрована в смт. Заводське Чортківського району Тернопільської області з 03.01.1985 по 11.03.1988 за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно постанови Кабінету Міністрів УРСР №106 від 23.07.1991 смт. Заводське включено до переліку населених пунктів, віднесених до IV зони посиленого радіоекологічного контролю.
Відмовляючи позивачу в призначенні пенсії за віком відповідач вказав на те, що її страховий стаж становить 20 років 12 днів, що є недостатнім для призначення пенсії, оскільки необхідним становить 26 років. При цьому, органом Пенсійного фонду не зараховано до стажу позивача періоди роботи у Республіці Польща з 10.10.2015 по 27.02.2016, 04.04.2016 по 31.12.2016, 23.01.2017 по 28.02.2017, 03.04.2017 по 31.07.2017, 07.08.2017 по 27.08.2017, 03.04.2018 по 18.09.2019, 21.10.2019 по 11.02.2020, 02.07.2020 по 31.08.2020, 01.11.2020 по 31.12.2022, 01.01.2023 по 31.08.2023, 10.01.2024 по 13.01.2024, 22.01.2024 по 31.03.2024, 01.04.2024 по 30.04.2024, 10.06.2024 по 21.07.2024 згідно наданого формуляру.
Законом України №458-VII від 05.09.2013 ратифіковано Угоду між Україною та Республікою Польща про соціальне забезпечення (далі - Угода).
Відповідно до статті 2 Угоди, ця Угода застосовується стосовно України - до законодавства щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування, що стосується, серед іншого, пенсії за віком, по інвалідності, у зв`язку із втратою годувальника, за вислугу років відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Статтею 4 Угоди визначено, що якщо цією Угодою не передбачено інше, особи, на яких поширюються положення цієї Угоди, несуть обов`язки і користуються правами, які передбачені законодавством другої Договірної Сторони, на тих самих умовах, що громадяни цієї Договірної Сторони.
Статтею 10 Угоди передбачено, що періоди страхового стажу, набуті відповідно до законодавства кожної із Договірних Сторін, враховуються, у разі необхідності, при визначенні права на допомогу та періоду її виплати, за умови, якщо вони не співпадають.
Відповідно до статті 12 Угоди, якщо законодавство однієї Договірної Сторони ставить в залежність набуття, збереження або поновлення права на пенсію від набуття страхового стажу, то компетентна установа цієї Договірної Сторони враховує, у необхідному обсязі, страховий стаж, набутий відповідно до законодавства іншої Договірної Сторони так, ніби цей страховий стаж набутий відповідно до законодавства, яке вона застосовує, за умови, що цей стаж не співпадає.
Судом першої інстанції встановлено, що органами ПФУ встановлено позивачка працювала на території Республіки Польща з 10.10.2015 по 27.02.2016, 04.04.2016 по 31.12.2016, 23.01.2017 по 28.02.2017, 03.04.2017 по 31.07.2017, 07.08.2017 по 27.08.2017, 03.04.2018 по 18.09.2019, 21.10.2019 по 11.02.2020, 02.07.2020 по 31.08.2020, 01.11.2020 по 31.12.2022, 01.01.2023 по 31.08.2023, 10.01.2024 по 13.01.2024, 22.01.2024 по 31.03.2024, 01.04.2024 по 30.04.2024, 10.06.2024 по 21.07.2024, проте такий період її трудової діяльності пенсійним органом не взято до уваги з необґрунтованих підстав.
Постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України 07.07.2014 №13-1) затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Пунктом 2.1 зазначено Порядку визначено перелік документів, які особа має подати органу ПФУ до заяви про призначення пенсії за віком, і серед таких документів відсутній формуляр зв`язку UA-PL 5, UA-PL 6.
Чинне законодавство не покладає на особу, яка звертається за призначенням пенсії обов`язку надати органу ПФУ формуляр зв`язку UA-PL 5, UA-PL 6, а його відсутність не може бути підставою для відмови в призначенні пенсії, як і підставою для відмови зарахувати певний період трудової діяльності до страхового стажу.
Вірно зазначено судом першої інстанції, що ГУ ПФУ в Дніпропетровській області, так і ГУ ПФУ в Вінницькій області, ГУ ПФУ в Миколаївській області є територіальними органами Пенсійного фонду України, які повинні всіляко сприяти та допомагати особам у реалізації їх Конституційного права на соціальне забезпечення.
ГУ ПФУ в Вінницькій області та ГУ ПФУ в Миколаївській області після отримання від позивача документів прийняли рішення про відмови, згідно яких стаж роботи позивачки в Республіці Польща було визнано та зараховано до страхового стажу. 
Більше того, згідно довідки форми РС-право доданої до рішення про відмову у призначенні пенсії №192650012959 від 30.01.2025 зазначено періоди роботи в Республіці Польща та розраховано стаж, що надає право на пенсію, в тому числі за кордоном, який становить 6 років 9 місяців 15 днів.
Зважаючи на те, що до пенсійної справи позивачки долучено формуляр, що відповідає вимогам закону і був визнаний органами ПФУ, у тому числі й відповідачем, розрахований на його підставі період трудової діяльності позивачки підлягав до зарахуванню у її страховий стаж.
Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що позивачка двічі попередньо зверталася до органів ПФУ для призначення пенсії за віком і у кожному випадку період роботи на території Республіки Польща був зарахований до її страхового стажу.
Відтак, суд першої інстанції вірно зауважив, що усуваючи надалі виявлені органами ПФУ недоліки, позивачка мала правомірні очікування на послідовну позицію органів державної влади, а отже й на зарахування спірного стажу. 
Відповідач з надуманих підстав не врахував період роботи позивачки в Республіці Польща до її страхового стажу, що не може свідчити про правомірність позбавлення її права на соціальне забезпечення, з урахуванням того, що саме відповідач не виконав покладений на нього обов`язок призначення пенсії позивачки за віком.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява №65518/01; від 06.09.2005; пункт 89), Проніна проти України (заява №63566/00; 18.07.2006; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява №4909/04; від 10.02.2010; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; 09.12.1994, пункт 29).
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року у справі №500/2925/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	Н. В. Ільчишин